ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/15327/25  Номер провадження 33/814/423/26	Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.
при секретарі – Лисенко О.Ю.
за участю:
захисника-адвоката-Момота Т.Г.
потерпілого- ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Момота Т.Г., поданої в інтересах особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2025 року,-
встановив:
Цією постановою 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Згідно з постановою судді, 20 жовтня 2025 року, приблизно о 09:58 год, в м. Полтаві по вул. Гребінки, 28 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись другорядною дорогою, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу, не надав дорогу та здійснив зіткнення зі службовим транспортним засобом PEUGEOT 301, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , котрий рухався головною дорогою, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 488765 від 20 жовтня 2025 року).
Крім того, за вказаних вище обставин 20 жовтня 2025 року, приблизно о 09:58 год, в м. Полтаві по вул. Гребінки, 28 водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія ОСОБА_2 проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі КП Полтавський обласний Центр терапії залежностей ПОР (вул. Медична, 1, м. Полтава) в лікаря-нарколога, висновок № 420, чим водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 496163 від 28 жовтня 2025 року).
Не погодившись з постановою судді, адвокат Момот Т.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Вказує, що судом першої інстанції при прийнятті рішення послався: на недійсний висновок від 25.12.2025 №420, оскільки з моменту виникнення підстав пройшло більше 2 годин; на недопустимий доказ-протокол серії ЕПР2 №3496163 за ч.1 ст.130 КУпАП, який було складено за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Стверджує, що ОСОБА_2 , не допустив порушення ПДР, оскільки ОСОБА_1 (потерпілий) в суді зазначив, що він виїхав на смугу зустрічного руху і зіткнення відбулось на зустрічній смузі, а автомобіль він перемістив для уникнення негативних наслідків з боку керівництва поліції.
Зауважує, що водій поліцейського автомобіля після лобового зіткнення здав назад заднім ходом і поїхав з місця пригоди, проте суд не вжив заходів щодо отримання результатів службової перевірки по факту допущених порушень зі сторони поліцейського ОСОБА_1 .
Разом з цим адвокат Момот Т.Г. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду при цьому обгрунтовуючи заявлене клопотання тим, що 17.12.2025 після закінчення судового засідання було призначено проголошення рішення суду на 29.12.2025, одна у визначену дату постанову учасникам справи не було проголошено і не було вручено. Нотомість постанову надіслано в електронному суді 14.01.2026 і строк її оскарження спливає 26.01.2026.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавни пояснення учасників та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 порушив пункти 16.12 та 2.9а Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно за ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
П. 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів що, знижують увагу та швидкість реакції.
Пунтом 16.11 ПДР України передбачено, що На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Висновок судді місцевого суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові суду доказами, яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності.
Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних праовпорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАп підтверджується наступним: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 496163 від 28 жовтня 2025 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 488765 від 20 жовтня 2025 року; схемою місця ДТП від 20 жовтня 2025 року з описом механічних пошкоджень;письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 20 жовтня 2025 року; висновком КП Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 420, складеному о 12:11 год 20 жовтня 2025 року (дата заповнення 25 жовтня 2025 року), згідно з яким ОСОБА_3 перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Від підписання вказаного висновку ОСОБА_2 відмовився;відеозаписами под та іншими доказами в їх сукупності.
Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та встановленими законом способами, будь які сумніви їх достовірності відсутні.
У пункті 2.5 ПДР вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та за ст.124 КУпАП, оскільки він порушив Правила дорожнього руху, а саме п.п. 16.11 ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду складеного 25.10.2025, ОСОБА_2 20.10.2025 перебував у стані наркотичного сп`яніння та здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 .
Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП повністю доведена дослідженими судом доказами, а суддя, розглядаючи справу, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_2 містять ознаки правопорушень передбачених ст.130 ч.1 та 124 КупАП.
Доводи апеляційної скарги захисника є неслушними та спростовуються наявними матеріалами справи.
При цьому матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення та щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Стягнення на ОСОБА_2 накладено відповідно до вимог ст. 33 КУпАП у межах, установлених КУпАП, з урахуванням характеру вчинених правопорушень, даних про особу порушника, які зазначені у адміністративному протоколі, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
З урахуванням вищевикладеного, під час розгляду апеляційної скарги захисника апеляційним судом не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Інші підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених місцевим судом обставин події.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.
Наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності вини останнього у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень.
З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_2 правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ст.124 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Момота Т.Г., подану в інтересх ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2025 року, якою ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Полтавського 
апеляційного суду О.І. Захожай