Справа №587/5185/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Степаненко О. А.	
Номер провадження 33/816/1237/26 	Суддя-доповідач Джепа Г. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

01 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Джепа Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/1237/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
установив:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 грн.
Згідно постанови судді, 28.10.2025 о 19:35 год ОСОБА_1 на а/ш Суми – Полтава 5 км біля с. Бездрик Сумського району керував транспортним засобом ВАЗ 2109 д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння зіниць очей, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026, скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування пропущеного строку, ОСОБА_1 посилається на те, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, виклики до суду не отримував у зв`язку із перебуванням на військовій службі, а про постанову дізнався лише 29.04.2026 
Вимоги поданої апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді справи про адміністративне правопорушення, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події у справі. Стверджує, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, оскільки викладені в оскаржуваній постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам справи.
У судове засідання призначене на 14: 30 год. 01.06.2026, до апеляційного суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. 
Частиною 1 статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Про дату, час та місце апеляційного розгляду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи (в тому числі відеофайли), оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова у справі оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28 січня 2021 року у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначив, що право на доступ до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Суд також вказав, що заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і без їх виклику, а тому не знав змісту прийнятого рішення та не міг своєчасно його оскаржити без отримання копії судового рішення (пункти 30–32 рішення).
Враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутнім під час ухвалення суддею суду першої інстанції рішення, копію постанови своєчасно не отримав, а апеляційну скаргу подав його захисник, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає причини, за яких ОСОБА_1 було пропущено строк на оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026, поважними, що є підставою для поновлення останньому вказаного строку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне 
правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно - правових чи підзаконних нормативно - правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується в даному конкретному випадку з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п. 2.5 ПДР, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10 листопада 2015 року), п. 6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09 листопада 2015 року, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11 листопада 2015 року) і п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, з наступними змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду.
Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 496791 від 28.10.2025, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП;
- електронним рапортом помічника чергового відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області Холоденка М. Г.;
- відеозаписом, наданим до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається факт керування транспортним засобом та відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Дослідивши вказані матеріали, в тому числі зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом.
У зв`язку з цим апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта, про те, що судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано обставини справи, справу розглянуто поверхнево, а також твердження апелянта про те, що висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення не ґрунтується на доказах. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки останній був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і мав можливість приймати участь у його розгляді (при бажанні), а також залучити до участі в суді свого захисника.
З матеріалів справи вбачається, що із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 496791 від 28.10.2025 ОСОБА_1 був ознайомлений, у вказаному протоколі було зазначено, що справа буде розглянута в Сумському районному суді Сумської області, датою розгляду справи було зазначено 07.11.2025. Також, судом першої інстанції ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку ОСОБА_1 мав проявляти інтерес щодо подальшого руху розгляду адміністративних матеріалів щодо нього і при бажанні мав змогу брати участь у розгляді справи, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови судом не вбачаються.
Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи та постанова не відповідає фактичним обставинам, то апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Порушень вимог КУпАП, які б могли стати підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя правильно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду надано не було. 
З огляду на вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026 є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 10.02.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Г. В. Джепа