УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/3925/25 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 101  Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,
за участю секретаря Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/3925/25 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 7 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що в період з 2019 року по червень 2024 року вона проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Вказує, що вони вели спільне господарство, мали спільний побут, спільно здійснювали ремонт житла та придбавали майно для сімейного користування. Заявниця займалася веденням домашнього господарства, тоді як ОСОБА_2 забезпечував сім`ю матеріально. Відсутність офіційної реєстрації шлюбу була зумовлена матеріальними труднощами та необхідністю покращення житлових умов, що не спростовує факту існування між ними сімейних відносин.
ОСОБА_1 вказує, що під час проходження військової служби ОСОБА_2 зазначав її як свою дружину та контактну особу для повідомлення сім`ї, що підтверджує фактичний характер їхніх сімейних відносин. Після загибелі ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки є необхідним для реалізації її права на отримання одноразової грошової допомоги, компенсаційних та інших соціальних виплат, передбачених законодавством для членів сім`ї загиблого військовослужбовця.
Враховуючи вищезазначене, просила встановити факт, що вона та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2019 року по день смерті останнього.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 7 серпня 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 2019 року по день смерті останнього.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат чи інших взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
Зауважує, що наявні у справі докази перерахування коштів на суму 9 300 грн не підтверджують факт перебування заявниці на утриманні загиблого та не доводять проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Саме по собі пересилання коштів, без доказів спільного господарства, бюджету та взаємних прав і обов`язків подружжя, не свідчить про існування сімейних відносин. Також надані накладні на будівельні матеріали не відповідають вимогам бухгалтерського законодавства та не є належними доказами.
Показання свідків щодо спільного проживання заявниці із загиблим військовослужбовцем, ведення спільного господарства та спільних витрат суд першої інстанції мав оцінити критично, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими письмовими доказами.
Наголошує на тому, що заявниця повідомила суд, що після смерті ОСОБА_2 змінила місце проживання та переїхала до сина, однак не зазначила, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області вона була позбавлена батьківських прав щодо неповнолітнього сина, що ставить під сумнів наведені нею відомості.
Також встановлено, що інша дитина загиблого - донька, щодо якої батька було позбавлено батьківських прав, не була залучена до участі у справі як заінтересована особа, хоча рішення безпосередньо впливає на її право на отримання одноразової грошової допомоги та фактично може зменшити її частку. Це свідчить про порушення вимог щодо повного та всебічного розгляду справи судом першої інстанції.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначила, що з 2019 року проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за адресою в с. Суємці до дня його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вони спільно вели побут, робили ремонт, придбали майно, при цьому заявниця не працювала та перебувала на утриманні чоловіка. Шлюб офіційно не реєстрували з побутових та матеріальних причин.
Також вказує, що під час мобілізації він повідомив її як дружину та залишив її контактні дані. Після загибелі чоловіка вона має право звернутися за отриманням одноразової грошової допомоги та відповідних компенсацій.
Крім того, зазначає, що батьки померлого відсутні, а щодо можливого існування дитини їй відомо лише зі слів чоловіка про позбавлення його батьківських прав. Вона не має інформації про її місцезнаходження чи долю та об`єктивної можливості це встановити.
При цьому вважає, що сам факт наявності такої дитини не свідчить про спір про право, оскільки встановлення факту спільного проживання є лише підставою для отримання одноразової грошової допомоги і не перешкоджає можливому зверненню інших осіб, а спадкове майно після смерті відсутнє.
Також заявниця пояснює, що первинно звернулася до суду за місцем проживання, однак у 2025 році змінила місце проживання, фактично переїхавши до сина та зареєструвавшись у м. Звягель. У зв`язку з цим вона, дотримуючись правил підсудності, подала заяву про залишення попереднього звернення без розгляду та звернулася до суду за новим місцем проживання.
Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 7 серпня 2025 року без змін.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 .
Наявне в матеріалах справи сповіщення сім`ї №100з ІНФОРМАЦІЯ_7 , адресоване ОСОБА_1 , містить інформацію про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_2 , старший стрілець-оператор 1 механізованого відділення 3 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі населеного пункту Сокіл Покровського району Донецької області, під час виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом батьківщини.
Обгрунтовуючи вимоги, заявниця надала суду довідку, видану старостою сіл Суємці та Володимирівка виконавчого комітету Баранівської міської ради 20 лютого 2025 року за №40, у якій зазначено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її співмешканець ОСОБА_2 , з яким вона проживала разом, вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Поховання ОСОБА_2 проведено 28 червня 2024 року.
Окрім того, до матеріалів справи долучено накладну №14, видану 15 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 (із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 ), про придбання профільних труб та фарби на суму 6470 грн., а також накладну №19, видану ФОП ОСОБА_3 21 серпня 2023 року про придбання металопластикового вікна, вартістю 6200 грн., з адресою доставик: АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні також були досліджені квитанції про переказ коштів з банківського рахунку ОСОБА_4 на банківську картку № НОМЕР_3 , а саме: 13 квітня 2024 року - 700 грн., 26 квітня 2024 року - 1000 грн., 7 травня 2024 року - 1000 грн., 9 травня 2024 року - 500 грн., 11 травня 2024 року - 500 грн., 13 травня 2024 року - 500 грн., 16 травня 2024 року - 500 грн., 19 травня 2024 року - 500 грн. та 1000 грн.,21 травня 2024 року - 500 грн., 23 травня 2024 року - 500 грн., 26 травня 2024 року - 500 грн., 28 травня 2024 року - 500 грн., 29 травня 2024 року - 500 грн., 1 червня 2024 року - 1000 грн.
Відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу свідчать про те, що у жовтні 2024 року ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання у розмірі 8480 грн., яка була перерахована їй військовою частиною НОМЕР_4 .
Також до матеріалів справи долучено три світлини, на яких зображено заявницю разом із ОСОБА_2 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2 здійснював грошові перекази на його картку, оскільки у ОСОБА_1 був відсутній банківський рахунок. Свідок вказав, що за домовленістю із ОСОБА_2 він передав ці кошти ОСОБА_1 .
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили, що з 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, проводили ремонт будинку, після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 здійснила його поховання.
Враховуючи вищезазначені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком.
Так, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Частиною другою даної норми також передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови ( відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбаченого іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я формується на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших лавах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.
СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю повіка та жінки без шлюбу, визначаючись із метою встановлення вищезазначеного факту, заявниця вказує на необхідність реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Так, положенням статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За змістом статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
У постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20 міститься висновок про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2023 року у справі №543/563/22 також викладено правовий висновок про те, що факт реєстрації місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів.
Закон не визначає, які конкретно докази є беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що суд не зобов`язаний вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим , ніж протилежний.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Колегія суддів вважає, що надані заявницею докази у своїй сукупності є недостатніми для встановлення заявленого факту. 
Так, долучені до матеріалів справи світлини із зображенням заявниці та ОСОБА_2 , довідка старости, дві накладні про придбання профільних труб, фарби та металопластикового вікна у серпні 2023 року, а також переказ ОСОБА_2 грошових коштів протягом періоду з 13 квітня по 1 червня 2024 року, не свідчать про тривале, з 2019 року, спільне ведення заявницею та ОСОБА_2 господарства, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав й обов`язків, притаманних подружжю.
Факти направлення на адресу заявниці сповіщення сім`ї та отримання нею допомоги на поховання також достовірно не підтверджують наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактичних шлюбних стосунків.
За відсутності інших переконливих доказів існування між заявницею та ОСОБА_2 сталих сімейних стосунків, покази допитаних судом першої інстанції свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення зазначеного юридичного факту.
Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 7 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 5 червня 2026 року.