Номер провадження: 22-ц/813/5179/26 
Справа № 523/19047/25
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 року м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , 
від відповідача ОСОБА_3 – не з`явились,
від відповідача ОСОБА_4 – не з`явились,
від третьої особи Одеської спеціалізованої біржі нерухомості – не з`явились,
переглянувши справу №523/19047/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_5 ), за участю третьої особи Одеської спеціалізованої біржі нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 29 січня 2026 року у складі судді Середи І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 11 вересня 2025 року до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), просив визнати дійсним укладений в Третьому регіональному філіалі Суворовського району Одеської спеціалізованої біржі нерухомості Договір №99.09-574 від 22 вересня 1999 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири загальною площею 34,4 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , діючим від імені ОСОБА_6 (продавець) на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єсіною Л.М. 20 лютого 1998 року, зареєстрованої в реєстрі за №497, та ОСОБА_1 (покупець). На підставі Договору №99.09-574 від 22 вересня 1999 року купівлі-продажу нерухомого майна бюро технічної інвентаризації зареєстровано 27 вересня 1999 року право власності ОСОБА_1 на квартиру. Набутим у власність нерухомим майном володіє та користується з вересня 1999 року по даний час. Визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним обумовлено необхідністю приведення правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідність до чинного законодавства (а.с.1-5). 
Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі (а.с.25).
Відповідач ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_5 ) в особі представника ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що позивач не довів, що наявність порушеного, невизнаного чи оспореного права. Договір купівлі-продажу був укладений на біржі відповідно до діючого на той час законодавства та не підлягав нотаріальному посвідченню. ОСОБА_7 від нотаріального оформлення договору не ухилялась, доказів цьому не надано. Право власності ОСОБА_1 на набуте на підставі договору купівлі-продажу нерухоме майно зареєстровано бюро технічної інвентаризації. Тобто, державою право власності на нерухоме майно визнано відповідно до вимог чинного на той час законодавства, тому відсутні будь-які підстави для застосування як частини 2 статті 47 ЦК УРСР, так і нотаріального посвідчення договору. ОСОБА_4 не є відповідачем за позовними вимогами, так як при укладенні договору діяв від імені ОСОБА_7 . Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач ОСОБА_7 понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи: витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн., відправка копії відзиву із додатками позивачу в сумі 100,00 грн. (а.с.27-30, 31-38).
14 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 надав, зокрема, Рішення №81684276 від 04 листопада 2025 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Фонтанської сільської рали Одеського району Одеської області Ротар І.В. про відмову в проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 від 30 жовтня 2025 року реєстраційний номер 69692148; підстава відмови: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (відповідно до листа-роз`яснення Міністерства юстиції України від 16 січня 2004 року за №19-3264 якщо сторонами в договорі є неповнолітні, малолітні діти, або дії вчинялися через представника, то зазначена угода не може бути зареєстрована на біржі) (а.с.43, 44).
16 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.48). 
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду задоволено; позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_5 ), за участю третьої особи Одеської спеціалізованої біржі нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду) (а.с.50).
22 грудня 2025 року в системі «Електронний суд» представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату правової допомоги в сумі 20000,00 грн., на відправку відзиву 100,00 грн. (матеріали заяви, а.с.1-4). 
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 29 січня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (матеріали заяви: а.с.17).
Висновок суду мотивовано тим, що в силу положень частини 9 статті 141 ЦПК України відповідач повинен довести, що позовна заява залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. У заяві відповідач лише констатує отримання правової допомоги та аналізує дії позивача, втім не доводить доказами необґрунтованість дій позивача при зверненні до суду з позовною заявою, право на яке гарантоване Конституцією України всім особам, які вважать, що їх права чи свободи порушені, невизнані або оспорено. Справа не містить підтвердження того, що позивач пред`явив заздалегідь необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, чи недобросовісно мав на меті протиправну мету – порушення прав та інтересів відповідача, чи діяв умисно, звертаючись до суду з необґрунтованим позовом, а якщо так, який ступінь його вини й чим це підтверджується. Само по собі звернення з позовними вимогами до суду, провадження по якому було припинено внаслідок залишення позовної заяви без розгляду, не може бути безумовною підставою для відшкодування понесених витрат відповідача за рахунок позивача, дії якого були направлені на захист своїх інтересів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу суду від 29 січня 2026 року.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про компенсацію судових витрат (матеріали заяви: а.с.18-20).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав порушення норм процесуального права полягає у наступному. Положеннями частини 5 статті 142, частини 9 статті 141 ЦПК України не передбачено, що стягнення на користь відповідача здійснених ним судових витрат виключається у разі залишення позову без розгляду за заявою позивача. Згідно змісту цих приписів витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у разі: необґрунтованих дій позивача, зловживання позивачем процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача. Висновок суду про те, що відповідач має довести, що позовна заява була залишена без розгляду саме внаслідок необґрунтованих дій позивача, зроблений в результаті невірного тлумачення частини 9 статті 141, частини 5 статті 142 ЦПК України. Про подання позовної заяви відповідач дізналась випадково, змушена була звернутися за правовою допомогою, уклала договір про надання правової допомоги та оплатила його, її представник подав відзив на позов, в якому, серед іншого заперечив проти позову з огляду на відсутність обґрунтування порушення прав позивача відповідачами, не надання доказів таких порушень прав позивача. Після отримання відзиву позивач подав до суду заяву від 14 листопада 2025 року про подання доказів, отриманих після подання відзиву (картку прийому заяви від 20 жовтня 2025 року про проведення реєстраційних дій, рішення від 04 листопада 2025 року державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в проведенні реєстраційних дій). Справа, яка розглядалась у спрощеному порядку, призначалась у судове засідання двічі; при чому перший раз 18 листопада 2025 року позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проте суд з не зрозумілих причин справу не розглянув та переніс розгляд на 16 грудня 2025 року і в цьому засіданні позивач вже подав заяву про залишення позову без розгляду без наведення мотивів. Всі ці необґрунтовані дії позивача при зверненні до суду та під час розгляду справи (подання завідомо безпідставного позову, оскільки право власності на квартиру ніхто не оспорював, воно було визнане державою ще 25 років назад; при цьому позивач просив розглянути позов фактично за відсутності відповідачів – викликати їх через оголошення на сайті «Судова влада України», тоді як це вочевидь незаконно без попереднього з`ясування місця реєстрації відповідачів; у позові не зміг навести, яким чином відповідач порушує та/або не визнає його права чи інтереси; вказав явно недостовірну відомості про нібито вжиття ним заходів врегулювання спору, що не відповідає дійсності; наполягав на задоволенні свого позову навіть після отримання відзиву на позов, надав додаткові докази на обґрунтування своїх позовних вимог із врахуванням змісту відзиву; просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов; тільки під час перенесення розгляду справи через місяць подав невмотивовану заяву про залишення позову без розгляду без наведення причин) змусили відповідача ОСОБА_3 нервувати, звернутися за правовою допомогою, понести витрати на її надання, представником відповідача виконано роботи щодо вивчення позовної заяви із додатками, складання відзиву на позовну заяву, опрацювання документів та доказів, отриманих додатково від позивача, відслідковування руху справи, надання відповідних консультацій з приводу руху справи та результатів розгляду справи. Відтак, відповідач навела обґрунтування, які саме конкретні дії позивача були необґрунтованими та призвели до необхідності несення відповідачем витрат. Суд ці доводи не проаналізував, вмотивовану оцінку аргументів відповідача та зазначених ним доказів не навів, чим проігнорував власне зміст заяви відповідача та порушив її право на справедливий суд у такому аспекті як право на належно вмотивоване судове рішення. Судова практика виходить з того, що свідоме подання позивачем завідомо необґрунтованого позову, а потім звернення позивача із заявою про залишення позову без розгляду без наведення жодних мотивів та підстав для її подання є необґрунтованими діями позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечили щодо змісту та вимог апеляційної скарги з тих підстав, що витрати відповідача, не були витратами, пов`язаними з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дійсним укладеного на біржі Договору №99.09-574 від 22 вересня 1999 року купівлі-продажу квартири. Договір був укладений між ОСОБА_4 , діючим на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_6 (продавець), та ОСОБА_1 (покупець).
Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_5 ), за участю третьої особи Одеської спеціалізованої біржі нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.
Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвала Пересипського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2025 року в справі №532/19047/25 в апеляційному порядку не переглядалась.
Відповідач ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) подала заяву про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи; право на компенсацію витрат мотивувала розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача, які проаналізувала з урахуванням положень частини 9 статті 141 ЦПК України.
Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду врегульовано статтею 142 ЦПК України.
За положеннями частини 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відмовляючи у розподілі витрат, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України.
Висновки суду не спростовано. 
Зловживання позивачем процесуальними правами при зверненні до суду з позовом про визнання дійсним укладеного на біржі договору купівлі-продажу, неправильних дій позивача не встановлено.
Витрати відповідача, яка є стороною укладеного на біржі договору купівлі-продажу, про дійсність якого подано позов, не є витратами, пов`язаними з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. 
Підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
В судовому засіданні 25 червня 2026 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами; надав позивачу та його представнику, які з`явилися в зал судового засідання, можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на навантаження ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 30 червня 2026 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 29 січня 2026 року про відмову у розподілі судових витрат при залишенні без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_5 ), за участю третьої особи Одеської спеціалізованої біржі нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повну постанову складено 30 червня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова 

О.М.Таварткіладзе