Справа № 288/599/26 
Провадження № 1-кп/288/111/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року селище Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026065660000014 від 13 березня 2026 року; № 12026060660000049 від 10 квітня 2026 року відносно: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Підгайне, Іванківського району, Київської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, неодружена, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судима, 
що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 357, частиною 1 статті 383, частиною 1 статті 384 КК України,

ВСТАНОВИВ:
10.03.2026 року близько 10.00 год. ОСОБА_4 перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , в якому проживають ОСОБА_5 разом з співмешканкою ОСОБА_6 , які в цей час спали в іншій кімнаті, завідомо знаючи про те, що в комоді у одній із кімнат знаходиться паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , військовий квиток серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення водія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 , незаконно заволоділа вище вказаними документами з корисливих мотивів, після чого залишила будинок.
Своїми умисними діями, які виразились в незаконному заволодінні будь- яким способом паспортом та іншими важливими особистими документами, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.
ОСОБА_4 04.04.2026 року гостювала у своєї знайомої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого 05.04.2026 ОСОБА_4 пішла з будинку, залишивши в будинку у ОСОБА_7 свій паспорт громадянки України № НОМЕР_6 виданого 12.04.2019 органом 3230. 
ОСОБА_7 під час прибирання в будинку 05.04.2026 року знайшла паспорт ОСОБА_4 та вирішила його повернути останній, однак, враховуючи, те, що їй не було відомо місцезнаходження ОСОБА_4 , проте, знаючи про те, що остання проживає в с. Єрчики Квітневої ТГ, того ж дня передала паспорт ОСОБА_4 продавцю місцевого магазину в с. Єрчики Житомирського району Житомирської області ОСОБА_8 для подальшої передачі паспорта ОСОБА_4 .
06.04.2026 року ОСОБА_4 , виявивши відсутність паспорту та вважаючи те, що вона могла залишити паспорт в будинку ОСОБА_7 , прийшла до останньої для повернення паспорту. Під час розмови ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_4 про те, що вона занесла її паспорт в магазин с.Єрчики, звідки вона може його забрати.
Проте, 09.04.2026 року ОСОБА_4 , якій завідомо відомо про місцезнаходження свого паспорту, який вона залишила 05.04.2026 року в будинку ОСОБА_7 , та який знаходиться в магазині с. Єрчики, виник злочинний умисел на завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення кримінального правопорушення, а саме, викрадення паспорту невідомою особою.
Реалізуючи свій злочинний умисел 09.04.2026 року близько 16 год. 35 хв. ОСОБА_4 звернулася до відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області, умисно, з метою подання завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину, будучи письмово попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, що засвідчено її особистим підписом, достовірно знаючи, що факт злочину не мав місця, тобто, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, здійснила завідомо неправдиве повідомлення про вчинення відносно неї злочину, про що слідчому Національної поліції, о 16 год. 40 хв. надала письмову заяву, у якій повідомила, що 09.04.2026 року близько 15 год. 00 хв., невідома особа, в умовах воєнного стану, таємно від оточуючих викрала з її кишені паспорт громадянина України на її ім`я, тобто повідомила про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України та того ж числа сектором дізнання відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 12026065660000023.
Своїми умисними діями, які виразились в завідомо неправдивому повідомленні слідчому про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 383 КК України.
Крім того, продовжуючи свою кримінально протиправну діяльність, 09.04.2026 року ОСОБА_4 , перебуваючи у кабінеті № 23 відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області за адресою: селище Попільня, вул. Фомічова, 6 Попільнянської ОТГ Житомирського району Житомирської області, звернулася із заявою про залучення її до кримінального провадження як потерпілого та, отримавши пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, тобто, маючи, відповідно до ст. 55 КПК України, статус потерпілого у кримінальному провадженні №12026065660000023 від 09.04.2026 року, під час допиту як потерпілого у період часу із 20 год 05 хв. по 20 год. 40 хв., будучи попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, що засвідчено власним підписом, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, надала дізнавачу завідомо неправдиві показання про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились в завідомо неправдивому показанню потерпілого, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 384 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 357 КК України, частиною 1 статті 383 КК України, частиною 1 статті 384 КК України визнала повністю, дала покази, які відповідають змісту обвинувачення та погодилася на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не мають. Стосовно міри покарання покладаються на розсуд суду. 
Оскільки в судовому засіданні обвинувачена визнала фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, не оспорювала їх, позиція її є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку згідно ст. 349 КПК України.
Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченої доведеною повністю та кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь- яким способом паспортом та іншими важливими особистими документами; за частиною 1 ст. 383 КК України, як завідомо неправдивому повідомленні слідчому про вчинення кримінального правопорушення; за частиною 1 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиве показання потерпілої.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення. 
Обираючи обвинуваченій міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.
Обставиною, згідно статті 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченої  ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що вона не працює, за місцем проживання характеризується негативно,  на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При визначенні міри покарання обвинуваченій, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд призначає покарання обвинуваченій  ОСОБА_4  в межах санкції частини 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, в межах санкції частини 1 ст. 383 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції частини 1 ст. 384 КК України у виді обмеження волі, із застосуванням частини першої статті 70 КК України, яка визначає призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги вищевикладені обставини та враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, особу винної, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, позицію прокурора, думку потерпілих, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 не є суспільно-небезпечною, а її виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому на підставі ст. 75 КК України звільняє її від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені ч.1 п.п. 1, 2, ч.3 п.2 статті 76 КК України, оскільки таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.
Речові докази: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_7 виданий 3230 від 12.04.2019 року, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 – підлягає залишенню ОСОБА_4 .
Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не пред`явлено.
Арешт на майно в даному кримінальному провадженні не накладався.
Підстав для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 357 КК України , частиною 1 статті 383 КК України , частиною 1 статті 384 КК України і призначити ОСОБА_4 покарання:
- за частиною 3 статті 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- за частиною 1 статті 383 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за частиною 1 статті 384 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до вимог частини першої статті 70 КК України, при  сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо вона протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4  не обирати.
Речові докази: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_7 виданий 3230 від 12.04.2019 року, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 – залишити ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_9 
районного суду