ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/2438/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" - Лебедєв Д.В.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх" - не з`явився,
Приватного підприємства "Елпрофіт" - Костиря Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування", Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх" та Приватного підприємства "Елпрофіт"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 (колегія суддів у складі: Гребенюк Н.В. - головуючий, Слободін М.М., Шутенко І.А.)
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 (суддя Лавренюк Т.А.)
та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 в частині визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх" (суддя Лавренюк Т.А.)
у справі №922/2438/24
за заявою Приватного підприємства "Елпрофіт"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування"
про банкрутство, 

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи та стислий зміст заяви
1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.09.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (далі - ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування", Боржник), визнано вимоги ініціюючого кредитора - Приватного підприємства "Елпрофіт" (далі - ПП "Елпрофіт") до Боржника в розмірі 7592223,62 грн основного боргу, 42491,61 грн пені, 24244,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування", призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Шубу В.В.
2. 04.10.2024 до Господарського суду Харківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх" (далі - ТОВ "Успіх") про визнання кредиторських вимог до Боржника.
3. Заява ТОВ "Успіх" обґрунтована наявністю заборгованості Боржника за договорами безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) та договором поставки від 01.12.2020 №2020/12/01, за яким ТОВ "Успіх" здійснило попередню оплату товару, що не був поставлений Боржником.
4. ТОВ "Успіх" просило визнати кредиторські вимоги до Боржника у загальному розмірі 21154772,37 грн, з яких: 15542576,00 грн основної заборгованості, 4500441,73 грн інфляційних втрат, 1105698,64 грн 3% річних та 6056,00 грн судового збору.
5. В обґрунтування заявлених вимог ТОВ "Успіх" посилалося на невиконання Боржником зобов`язань за чотирма договорами позики на загальну суму 6400000,00 грн та договором поставки від 01.12.2020 №2020/12/01, за яким Боржник не поставив оплачений товар і не повернув суму попередньої оплати в розмірі 9142576,00 грн.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
6. Між ТОВ "Успіх" та ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" були укладені договори позики від 20.06.2019 №2019/06/20, від 09.07.2019 №2019/07/20, від 01.11.2019 №2019/11/01 та від 31.08.2020 №31/08-20.
7. На виконання умов зазначених договорів ТОВ "Успіх" перерахувало Боржнику грошові кошти у загальному розмірі 6400000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, платіжними інструкціями та банківськими виписками.
8. 04.12.2023 ТОВ "Успіх" направило Боржнику вимогу №23/12-4 про повернення грошових коштів за договорами позики у загальній сумі 6400000,00 грн, яку Боржник отримав 07.12.2023.
9. 06.05.2024 ТОВ "Успіх" направило Боржнику другу вимогу №24/05-2 про повернення грошових коштів за договорами позики, а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
10. Листом від 09.05.2024 Боржник повідомив про наявність заборгованості за договорами позики у сумі 6400000,00 грн та зазначив про неможливість її погашення.
11. Господарськими судами встановлено, що доказів повернення Боржником отриманих за договорами позики коштів матеріали справи не містять.
12. 01.12.2020 між ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" та ТОВ "Успіх" укладено договір №2020/12/01, за умовами якого постачальник зобов`язався виготовити та поставити товар, а покупець - прийняти та оплатити його.
13. Згідно зі специфікацією №1 до договору сторони погодили поставку крану-штабелера мостового електричного з системою подаючих та відвідних рольгангів вартістю 19000000,00 грн зі строком поставки протягом 30 календарних днів з моменту оплати 30% вартості товару.
14. На виконання договору ТОВ "Успіх" здійснило оплату на загальну суму 9142576,00 грн, що підтверджується платіжними документами та банківськими виписками.
15. Судами встановлено, що останнім днем поставки товару було 29.03.2021, однак Боржник своїх зобов`язань щодо поставки товару не виконав.
16. 11.07.2023 ТОВ "Успіх" направило Боржнику претензію №23/07-1 про повернення грошових коштів за договором поставки у сумі 9142576,00 грн, а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
17. Листом від 01.09.2024 Боржник повідомив про визнання заборгованості за договором поставки у сумі 9142576,00 грн та зазначив про неможливість її погашення.
18. Судами встановлено, що товар за договором поставки Боржником не поставлено, а сума попередньої оплати не повернута.
19. Господарський суд апеляційної інстанції також встановив, що засновники ТОВ "Успіх" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одночасно входили до складу співзасновників Боржника до травня 2021 року, а поточним засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Успіх" є ОСОБА_3 , який перебуває з ними у родинних стосунках.
Стислий зміст ухвал суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
20. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 заяву ТОВ "Успіх" з грошовими вимогами до Боржника задоволено частково. Визнано грошові вимоги ТОВ "Успіх" до ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" у сумі 20672150,66 грн, а також 6056,00 грн судового збору. Відхилено вимоги ТОВ "Успіх" у сумі 476565,71 грн. 
21. Ухвала мотивована тим, що наданими до господарського суду доказами підтверджується перерахування ТОВ "Успіх" Боржнику грошових коштів за договорами позики у загальному розмірі 6400000,00 грн, настання строку їх повернення після пред`явлення відповідних вимог та відсутність доказів повернення таких коштів. Суд також установив факт визнання Боржником заборгованості за договорами позики. 
22. Крім того, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вимог ТОВ "Успіх", що виникли з договору поставки від 01.12.2020 №2020/12/01, встановивши факт здійснення попередньої оплати у розмірі 9142576,00 грн, непоставки товару Боржником та неповернення суми попередньої оплати. 
23. Визнаючи кредиторські вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із наявності підстав для включення до складу вимог суми основного боргу за договорами позики та договором поставки, інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на суму попередньої оплати за договором поставки, а також дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість за договорами позики з огляду на дію п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. 
24. Відхиляючи доводи про заінтересованість ТОВ "Успіх" стосовно Боржника, місцевий господарський суд виходив із недоведеності наявності обставин, передбачених ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), та зазначив, що наведені учасниками справи доводи ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами.
25. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" включено, зокрема, визнані ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 вимоги ТОВ "Успіх" у сумі 20672150,66 грн основного боргу (четверта черга задоволення вимог кредиторів) та 6056,00 грн судового збору (перша черга задоволення вимог кредиторів).
26. Цією ж ухвалою суд зазначив про відхилення вимог ТОВ "Успіх" у сумі 476565,71 грн, зобов`язав розпорядника майна внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кредиторів, розмір їх вимог, наявність права вирішального голосу та черговість задоволення вимог, а також організувати та провести збори кредиторів і комітету кредиторів.
27. Постановляючи ухвалу за результатами попереднього засідання, місцевий господарський суд виходив із того, що заявлені та визнані ухвалою від 16.10.2025 вимоги ТОВ "Успіх" підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Боржника в установленій судом черговості.
28. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 поновлено ПП "Елпрофіт" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та ухвали Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 в частині визнання кредиторських вимог ТОВ "Успіх", відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Елпрофіт" та призначено її до розгляду.
29. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 скасовано частково та викладено мотивувальну частину ухвали щодо заінтересованості ТОВ "Успіх" у редакції цієї постанови. Резолютивну частину ухвали Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 доповнено пунктом 4 такого змісту: "Визнати ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування". В іншій частині ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 залишено без змін. Резолютивну частину ухвали Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 змінено шляхом доповнення після слів "ТОВ "Успіх" до боржника в сумі 20672150,66 грн основного боргу (4 черга), а також 6056,00 грн судового збору (1 черга)" реченням такого змісту: "Визнати ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування".
30. Господарський суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо наявності та розміру грошових вимог ТОВ "Успіх" до Боржника, визнавши їх підтвердженими належними та допустимими доказами.
31. Разом із тим апеляційний господарський суд дійшов висновку про помилковість висновку місцевого господарського суду щодо відсутності ознак заінтересованості ТОВ "Успіх" стосовно Боржника. Господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що на час укладення договорів позики засновники ТОВ "Успіх" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одночасно були засновниками Боржника, а тому мали можливість здійснювати вплив на діяльність обох сторін відповідних правочинів.
32. Крім того, апеляційний господарський суд врахував, що ТОВ "Успіх", маючи неповернуту заборгованість за договорами позики, здійснило значне авансування за договором поставки, який Боржником фактично не був виконаний, та дійшов висновку, що такі правочини не відповідають критеріям розумності, економічної доцільності, наявності ділової мети та добросовісності. З огляду на це суд визнав ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника у розумінні ст. 1 КУзПБ.
Стислий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення доводів скаржників
33. ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (далі - скаржник-1) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 та направити справу до суду апеляційної інстанції на стадію вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП "Елпрофіт".
34. Після усунення недоліків касаційної скарги скаржник-1 визначив підставами касаційного оскарження п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України.
35. Касаційна скарга мотивована тим, що господарський суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ПП "Елпрофіт" строк на апеляційне оскарження ухвал Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та від 18.12.2025, не врахувавши відсутність поважних причин пропуску такого строку та обставини обізнаності представника ПП "Елпрофіт" про ухвалені судові рішення. На думку скаржника-1, при постановленні ухвали від 24.02.2026 апеляційний суд неправильно застосував положення ст.ст. 119, 261 ГПК України.
36. Також скаржник-1 вважає помилковим висновок апеляційного господарського суду про заінтересованість ТОВ "Успіх" стосовно Боржника. На його думку, апеляційний суд неправильно застосував ст. 1 та ст. 42 КУзПБ, ототожнивши пов`язаність осіб із наявністю контролю та дійшовши висновку про заінтересованість кредитора без встановлення обставин контролю у межах строків, визначених КУзПБ.
37. Скаржник-1 зазначає, що господарський суд апеляційної інстанції застосував ст. 1 та ст. 42 КУзПБ без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.11.2025 у справі №914/597/23 та від 11.11.2025 у справі №917/2142/24 щодо критеріїв встановлення контролю та заінтересованості кредитора стосовно боржника.
38. Крім того, скаржник-1 вважає, що апеляційний суд дійшов висновку про невідповідність договорів позики та поставки критеріям розумності, економічної доцільності, наявності ділової мети та добросовісності без належної доказової бази, а також установив обставини, що мають значення для справи, на підставі недопустимих доказів.
39. ТОВ "Успіх" (далі - скаржник-2) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 та направити справу до господарського суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 13.03.2026 в частині внесення змін до резолютивних частин ухвал Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та від 18.12.2025 щодо визнання ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника та залишити в силі редакції резолютивних частин відповідних ухвал господарського суду першої інстанції. 
40. Після усунення недоліків касаційної скарги скаржник-2 визначив підставою касаційного оскарження п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абз. 6 ст. 1 КУзПБ у частині визначення ознак осіб, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими стосовно боржника. 
41. Касаційна скарга мотивована тим, що господарський суд апеляційної інстанції без достатніх правових та фактичних підстав дійшов висновку про заінтересованість ТОВ "Успіх" стосовно Боржника. На думку скаржника-2, сам по собі факт участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у складі засновників Боржника не свідчить про заінтересованість ТОВ "Успіх", оскільки такі особи припинили участь у складі засновників Боржника більш ніж за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство. 
42. Також скаржник-2 вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про невідповідність договорів позики та договору поставки критеріям розумності, економічної доцільності, наявності ділової мети та добросовісності. Зазначає, що на момент укладення договору поставки прострочена заборгованість Боржника за договорами позики була відсутня, укладення договору поставки було зумовлене господарською потребою у придбанні відповідного обладнання, а непоставлення товару відбулося з причин, що залежали від Боржника. 
43. Скаржник-2 посилається на неврахування господарським судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.02.2025 у справі №911/266/22 та від 04.03.2026 у справі №914/3681/23 щодо критеріїв встановлення контролю та визначення заінтересованих осіб стосовно боржника у процедурах банкрутства. На думку скаржника-2, суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які б свідчили про наявність між ТОВ "Успіх" та Боржником зв`язків, здатних вплинути на неупередженість кредитора у процедурі банкрутства. 
44. Крім того, скаржник-2 вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ПП "Елпрофіт" строк на апеляційне оскарження, не врахувавши обізнаність представника ПП "Елпрофіт" про ухвали місцевого господарського суду та відсутність перешкод для своєчасного подання апеляційної скарги.
45. Приватне підприємство "Елпрофіт" (далі - скаржник-3) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 в частині визнання грошових вимог ТОВ "Успіх" та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги, ухвалити в цій частині нове рішення про повне відхилення грошових вимог ТОВ "Успіх" до Боржника, а також змінити ухвалу попереднього засідання Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 шляхом виключення з реєстру вимог кредиторів ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" грошових вимог ТОВ "Успіх" у сумі 20672150,66 грн основного боргу, віднесених до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.
46. Скаржник-3 визначає підставами касаційного оскарження пункти 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та пункти 1, 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України. 
47. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник-3 посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 638 ЦК України, ст.ст. 75-79 ГПК України, ст.ст. 45-47 КУзПБ, а також ст. 693 ЦК України, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №204/8017/17, від 18.08.2023 у справі №927/211/22, від 22.12.2022 у справі №910/14923/20, від 21.10.2021 у справі №913/479/18, від 27.08.2020 у справі №911/2498/18, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18, від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 26.02.2019 у справі №908/710/18.
48. Касаційна скарга мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доказам, поданим на підтвердження грошових вимог ТОВ "Успіх", та не застосували підвищений стандарт доказування, який підлягає застосуванню під час розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство. 
49. На думку скаржника-3, подані ТОВ "Успіх" документи містять суперечності щодо часу оформлення специфікації до договору поставки, що ставить під сумнів факт досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов та належність доказів, якими підтверджуються заявлені кредиторські вимоги. 
50. Крім того, скаржник-3 вважає, що ТОВ "Успіх" не виконало в повному обсязі умови договору поставки щодо оплати товару, у зв`язку з чим Боржник мав право посилатися на положення ст. 613 ЦК України про прострочення кредитора, а заявлені вимоги не підлягали визнанню у заявленому розмірі. 
51. Також скаржник-3 посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 257 та 267 ЦК України у правовідносинах, пов`язаних із розглядом грошових вимог кредитора у справі про банкрутство за заявою іншого кредитора, та зазначає, що суд апеляційної інстанції не розглянув його заяву про застосування позовної давності до вимог ТОВ "Успіх".
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
52. ПП "Елпрофіт" подало відзив на касаційні скарги ТОВ "Успіх" та Боржника, в якому просить відмовити у їх задоволенні.
53. Заперечуючи проти доводів зазначених касаційних скарг, ПП "Елпрофіт" вказує на правомірність поновлення судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження, оскільки представник кредитора не був уповноважений самостійно приймати рішення щодо оскарження судових рішень без погодження відповідної правової позиції з клієнтом, а після відновлення господарської діяльності підприємства відповідне доручення на апеляційне оскарження було надано невідкладно.
54. Крім того, ПП "Елпрофіт" підтримує висновок господарського суду апеляційної інстанції про заінтересованість ТОВ "Успіх" стосовно Боржника, посилаючись на наявність між ними зв`язків через спільних засновників та родинні відносини відповідних осіб, а також на обставини укладення та виконання договорів, які стали підставою для заявлення кредиторських вимог.
55. 18.06.2026 до Верховного Суду надійшло клопотання від представника ТОВ "Успіх" - адвоката Гаращака В.В. про відкладення розгляду справи №922/2438/24 на іншу дату у зв`язку з тим, що Гаращак В.В. 18.06.2026 бере участь у слідчих діях. 
56. Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, Верховний Суд вирішив відмовити у його задоволенні, оскільки у клопотанні не вказано про наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 18.06.2026, а також не додано доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні. При цьому Верховний Суд врахував у сукупності також те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні; явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана обов`язковою; позиція скаржника викладена письмово у касаційній скарзі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
57. Керуючись вимогами ст.ст. 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційних скарг.
58. Предметом касаційного перегляду є законність постанови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 та ухвал Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 і від 18.12.2025 в межах доводів касаційних скарг щодо: 1) правомірності поновлення ПП "Елпрофіт" строку на апеляційне оскарження; 2) наявності підстав для визнання ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника; 3) наявності підстав для визнання грошових вимог ТОВ "Успіх" до Боржника. 
Щодо доводів касаційних скарг про безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження
59. Відповідно до ч. 2 ст. 47 КУзПБ за результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання. 
60. Отже, ухвала Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 про визнання грошових вимог ТОВ "Успіх" не підлягала самостійному апеляційному оскарженню та могла бути оскаржена лише одночасно з ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.12.2025, постановленою за результатами попереднього засідання. 
61. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
62. Відповідно до наявних матеріалів справи, повний текст ухвали Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 складено 22.12.2025, а ПП "Елпрофіт" отримало її через підсистему "Електронний суд" 23.12.2025. 
63. Апеляційну скаргу на ухвали Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та від 18.12.2025 ПП "Елпрофіт" подало 22.02.2026, тобто після спливу строку як строку, визначеного ч. 1 ст. 256 ГПК України, так і строку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 256 ГПК України для випадків подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення відповідної ухвали.
64. За таких обставин питання про прийнятність апеляційної скарги підлягало вирішенню судом апеляційної інстанції з урахуванням положень ч. 3 ст. 256 та ст. 119 ГПК України щодо наявності інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
65. Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ПП "Елпрофіт" посилалося на запровадження на підприємстві простою та призупинення трудових відносин із працівниками, до обов`язків яких входив моніторинг судових рішень і прийняття рішень щодо їх оскарження, у зв`язку з чим керівництво підприємства дізналося про оскаржувані судові рішення лише після відновлення роботи підприємства. 
66. Задовольняючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наведені заявником обставини підтверджені поданими доказами та свідчать про наявність об`єктивних перешкод для своєчасного подання апеляційної скарги. 
67. Скаржники-1 та 2 не погоджуються з такими висновками суду апеляційної інстанції та зазначають, що представник ПП "Елпрофіт" - адвокат Костиря Г.А. не був працівником підприємства, мав постійний доступ до підсистеми "Електронний суд", був обізнаний про ухвалу від 18.12.2025 не пізніше 09.01.2026 та не був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу.
68. Верховний Суд відхиляє доводи скаржників-1 та 2 про безпідставність поновлення ПП "Елпрофіт" строку на апеляційне оскарження. 
69. Як убачається зі змісту ухвали Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, господарський суд апеляційної інстанції не обмежився формальним посиланням на наявність поважних причин пропуску строку, а навів мотиви, з яких дійшов відповідного висновку, та надав оцінку доказам, поданим на підтвердження зазначених обставин. 
70. Зокрема, господарський суд апеляційної інстанції встановив, що наказом ПП "Елпрофіт" від 15.12.2025 №15/12-П у зв`язку з безпековою ситуацією у місті Харкові та Харківській області, посиленням ракетних обстрілів та перебоями в електропостачанні було призупинено діяльність підприємства строком на два місяці, а також призупинено дію трудових договорів працівників підприємства. Суд апеляційної інстанції визнав зазначені обставини підтвердженими належними доказами та такими, що створювали об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення з апеляційною скаргою. 
71. Крім того, суд апеляційної інстанції врахував, що після відновлення діяльності підприємства ПП "Елпрофіт" без невиправданих зволікань вчинило процесуальні дії щодо оскарження судових рішень у цій справі. 
72. Доводи скаржників про те, що представник ПП "Елпрофіт" був обізнаний про ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 раніше та мав доступ до підсистеми "Електронний суд", не спростовують встановлених апеляційним судом обставин та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів і обставин, покладених в основу ухвали про поновлення строку на апеляційне оскарження, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України. 
73. Верховний Суд зазначає, що питання поважності причин пропуску процесуального строку вирішується судом з урахуванням конкретних обставин справи та належить до дискреційних повноважень суду, за умови наведення мотивів прийнятого рішення та оцінки відповідних доказів. 
74. У цій справі господарський суд апеляційної інстанції навів мотиви, з яких визнав причини пропуску строку поважними, дослідив подані на їх підтвердження докази та надав їм оцінку, у зв`язку з чим Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про порушення апеляційним судом положень ст.ст. 119, 256 ГПК України під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Щодо доводів касаційних скарг стосовно визнання ТОВ "Успіх" заінтересованою особою
75. Скаржники-1 та 2 не погоджуються з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника. При цьому, скаржники-1 та 2, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.11.2025 у справі №914/597/23 та від 11.11.2025 у справі №917/2142/24, стверджують, що для визнання кредитора заінтересованою особою стосовно боржника необхідним є встановлення здійснення таким кредитором контролю над боржником у розумінні законодавства про захист економічної конкуренції. 
76. Верховний Суд зазначає, що відповідно до абз. 6 ст. 1 КУзПБ заінтересованими стосовно боржника особами є:
- юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником,
- юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, 
- юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; 
- особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; 
- а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. 
77. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.
78. Верховний Суд у постанові від 05.11.2025 у справі №914/597/23 зауважив, що положення КУзПБ встановлюють критерії ідентифікації заінтересованих осіб стосовно боржника та окреслюють правові наслідки такого статусу (обмеження щодо участі у голосуванні на зборах та комітеті кредиторів щодо вирішення долі майнових активів боржника, щодо припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого тощо).
79. За змістом нормативного визначення слідує, що заінтересованими визнаються особи, які мають безпосередні або опосередковані зв`язки з боржником, що потенційно може впливати на їхню неупередженість у процедурі банкрутства.
80. Тож визнання особи заінтересованою стосовно боржника у процедурі банкрутства виконує важливу функцію, забезпечуючи баланс інтересів усіх кредиторів у справі.
81. Верховний Суд виходить з наявності у заінтересованого кредитора та боржника спільного інтересу, зазвичай майнового, пов`язаного із майновими активами боржника, реалізація яких спрямовується на задоволення вимог кредиторів.
82. Існування зазначеного спільного інтересу зумовлює зацікавленість боржника у наявності в такого кредитора якнайбільшої кількості голосів на зборах та комітеті кредиторів з метою впливу на хід процедури банкрутства.
83. Визначаючи коло заінтересованих стосовно боржника осіб, законодавець пов`язує такий статус не лише з безпосереднім здійсненням контролю, а й з існуванням інших зв`язків між відповідними особами та боржником, які можуть свідчити про наявність спільного економічного інтересу або потенційного впливу на перебіг процедури банкрутства. Тому при вирішенні питання про заінтересованість кредитора суд має оцінювати не лише формальну наявність контролю, а й інші обставини, які можуть свідчити про існування між кредитором і боржником корпоративних, особистих, економічних або інших зв`язків, здатних впливати на поведінку такого кредитора у процедурі банкрутства.
84. Верховний Суд у постанові від 06.05.2026 у справі №910/13113/19, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові від 05.11.2025 у справі №914/597/23, зазначив, що заінтересованими визнаються особи, які мають безпосередні або опосередковані зв`язки з боржником, що потенційно може впливати на їхню неупередженість у процедурі банкрутства. При цьому особа може набути статусу заінтересованої стосовно боржника як в силу вже наявного власного статусу (засновник, учасник, член сім`ї тощо), так і внаслідок вчинення певних дій щодо боржника. 
85. У справі, що переглядається, господарський суд апеляційної інстанції встановив, що на момент укладення договорів позики від 20.06.2019 №2019/06/20, від 09.07.2019 №2019/07/20, від 01.11.2019 №2019/11/01, від 31.08.2020 №31/08-20 та договору поставки від 01.12.2020 №2020/12/01 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одночасно входили до складу засновників як ТОВ "Успіх", так і ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування". 
86. Господарський суд апеляційної інстанції також установив, що нинішнім учасником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Успіх" є ОСОБА_3 , який перебуває у родинних відносинах із зазначеними особами. 
87. Крім того, встановлені господарським судом апеляційної інстанції обставини щодо одночасної участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у складі засновників Боржника і ТОВ "Успіх", а також наявності родинних зв`язків між зазначеними особами та нинішнім учасником і кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Успіх" ОСОБА_3 свідчать про існування між відповідними особами зв`язків, які виходять за межі звичайних господарських відносин між незалежними суб`єктами господарювання та підтверджують правильність висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника.
88. Верховний Суд погоджується із зазначеним висновком господарського суду апеляційної інстанції.
89. Посилання скаржника-1 на постанову Верховного Суду від 05.11.2025 у справі №914/597/23 є безпідставними. У зазначеній справі Верховний Суд звернув увагу на необхідність належного встановлення обставин контролю та дійшов висновку про передчасність висновків суду апеляційної інстанції через неповне дослідження обставин справи.
90. Натомість у справі, що переглядається, господарський суд апеляційної інстанції встановив конкретні обставини, пов`язані зі спільною участю відповідних осіб у складі засновників ТОВ "Успіх" та Боржника, а також наявністю між ними родинних зв`язків, які поклав в основу висновку про наявність ознак заінтересованості ТОВ "Успіх" стосовно Боржника.
91. Так само не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 1 КУзПБ і доводи скаржників про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.11.2025 у справі №917/2142/24.
92. У зазначеній постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що самі лише фінансово-господарські зв`язки між кредитором та боржником без встановлення інших обставин не можуть автоматично свідчити про заінтересованість кредитора стосовно боржника.
93. Водночас у цій справі висновок про заінтересованість ТОВ "Успіх" ґрунтується не лише на наявності договірних відносин між кредитором та Боржником, а й на встановлених господарським судом апеляційної інстанції обставинах, що свідчать про наявність між відповідними особами корпоративних та родинних зв`язків.
94. Отже, Верховний Суд не вбачає підстав вважати, що суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про заінтересованість ТОВ "Успіх" стосовно Боржника відступив від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.11.2025 у справі №914/597/23 та від 11.11.2025 у справі №917/2142/24.
95. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника-2 про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №911/266/22 та від 04.03.2026 у справі №914/3681/23. Наведені правові висновки стосуються встановлення фактичного контролю та пов`язаності осіб для цілей визначення їх правового статусу у відповідних правовідносинах. Водночас у цій справі господарський суд апеляційної інстанції, дослідивши сукупність доказів, встановив обставини, які свідчать про наявність між ТОВ "Успіх" та Боржником відповідних корпоративних і особистих зв`язків, а тому висновки, викладені у зазначених постановах, не спростовують висновку господарського суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника.
96. Доводи скаржників-1 та 2 про недостатність установлених судом апеляційної інстанції обставин для висновку про заінтересованість ТОВ "Успіх" стосовно Боржника фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановленими фактичними обставинами справи.
97. Посилання скаржника-1 на встановлення відповідних обставин на підставі недопустимих доказів є необґрунтованими, оскільки він не зазначає, які саме докази є недопустимими, які вимоги процесуального закону були порушені під час їх одержання або дослідження судом та яким чином такі порушення могли вплинути на правильність встановлених судом обставин.
98. Водночас відповідно до ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права переоцінювати докази та встановлювати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
99. Оскільки доводи скаржників не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про заінтересованість ТОВ "Успіх", підстав для скасування постанови апеляційного суду в цій частині Верховним Судом не встановлено.
100. Водночас Верховний Суд не погоджується з мотивами господарського суду апеляційної інстанції в частині віднесення ТОВ "Успіх" до кола осіб, з якими чи на користь яких Боржник вчиняв правочини з відчуження майна Боржника, що не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності. 
101. Так, відповідно до встановлених господарськими судами обставин за договорами позики саме ТОВ "Успіх" передало Боржнику грошові кошти у сумі 6400000,00 грн, а за договором поставки від 01.12.2020 №2020/12/01 здійснило попередню оплату товару в сумі 9142576,00 грн. 
102. Отже, наведені правовідносини пов`язані з набуттям Боржником майна (грошових коштів) від ТОВ "Успіх", а не з відчуженням майна Боржника на користь такого кредитора. 
103. При цьому господарськими судами встановлено, що товар за договором поставки Боржником не був поставлений, а отримана попередня оплата не повернута, так само як не були повернуті й кошти, отримані Боржником за договорами позики. 
104. За таких обставин встановлені у справі фактичні дані не дають підстав для висновку про вчинення Боржником на користь ТОВ "Успіх" правочинів з відчуження майна Боржника у розумінні абз. 6 ст. 1 КУзПБ. 
105. Крім того, посилаючись на правові висновки Верховного Суду у постанові від 14.05.2024 у справі №925/1577/20(925/125/23) щодо правочинів, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності, господарський суд апеляційної інстанції не врахував, що такі висновки були сформульовані під час розгляду спорів щодо оспорювання правочинів боржника та застосування наслідків їх недійсності, тоді як предметом розгляду у цій справі є питання наявності підстав для визнання кредитора заінтересованою особою стосовно боржника. 
106. Верховний Суд враховує, що у межах розгляду заявлених кредиторських вимог суди не вирішували питання дійсності зазначених правочинів, не встановлювали наявності підстав для їх оспорювання та не надавали оцінки таким правочинам крізь призму положень ст. 42 КУзПБ або на підставі загальних вимог цивільного законодавства. 
107. Водночас наведене не впливає на правильність загального висновку господарського суду апеляційної інстанції про наявність обґрунтованих підстав вважати ТОВ "Успіх" заінтересованою особою стосовно Боржника з огляду на встановлені корпоративні, особисті та економічні зв`язки між відповідними особами, тобто з інших підстав, передбачених ст. 1 КУзПБ.
108. З огляду на викладене Верховний Суд вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що укладені між ТОВ "Успіх" та Боржником договори позики і договір поставки не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності, а також про віднесення ТОВ "Успіх" до кола осіб, з якими чи на користь яких Боржник вчиняв правочини з відчуження майна Боржника у розумінні абз. 6 ст. 1 КУзПБ. 
109. У зв`язку з цим мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом виключення зазначених висновків.
Щодо доводів касаційної скарги ПП "Елпрофіт" про необґрунтованість грошових вимог ТОВ "Успіх"
110. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника та документи, що їх підтверджують. За результатами розгляду таких заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення вимог кредитора повністю або частково. 
111. Згідно зі ст. 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину або на інших підставах, передбачених законодавством.
112. Виходячи з принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства, заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із недоведенням обґрунтованості таких вимог.
113. Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).
114. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
115. У справі про банкрутство під час розгляду заявлених кредиторських вимог господарський суд не вирішує самостійний спір про право між сторонами, а встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та / або рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
116. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).
117. При цьому для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).
118. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі №910/14923/20 наголосив, що для запобігання визнанню необґрунтованих вимог до боржника та порушенню цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.
119. Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:
- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;
- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;
- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.
120. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд у силу приписів ст.ст. 45-47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).
121. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів та інших правочинів.
122. Переглядаючи судові рішення в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій перевірили заявлені ТОВ "Успіх" кредиторські вимоги саме з дотриманням наведених вище підходів щодо підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство. 
123. У справі, що переглядається, господарські суди попередніх інстанцій дослідили подані ТОВ "Успіх" докази на підтвердження як вимог, що виникли з договорів позики, так і вимог, що виникли з договору поставки. 
124. Господарськими судами встановлено, що на виконання чотирьох договорів позики ТОВ "Успіх" фактично перерахувало Боржнику грошові кошти в загальному розмірі 6400000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, платіжними інструкціями та банківськими виписками. Доказів повернення зазначених коштів боржником матеріали справи не містять. 
125. Також господарськими судами встановлено, що за договором поставки від 01.12.2020 ТОВ "Успіх" здійснило попередню оплату товару у сумі 9142576,00 грн, тоді як Боржник товар у погоджений сторонами строк не поставив та отримані кошти не повернув. Ці обставини підтверджені первинними бухгалтерськими документами та не спростовані належними доказами. 
126. Перевіряючи заявлені кредиторські вимоги, господарські суди надали оцінку не лише договорам, а й документам, що підтверджують реальне перерахування коштів, листуванню сторін, претензіям та відповідям на них, а також самостійно перевірили правильність нарахування інфляційних втрат і 3% річних. За результатами такої перевірки частину заявлених вимог було відхилено. 
127. Отже, висновки господарських судів про наявність у Боржника грошових зобов`язань перед ТОВ "Успіх" ґрунтуються не на самому лише визнанні боргу Боржником, а на сукупності досліджених судами доказів, які підтверджують фактичне виникнення та розмір відповідної заборгованості. 
128. Посилання скаржника-3 про наявність суперечностей щодо часу оформлення специфікації до договору поставки Верховний Суд відхиляє, оскільки самі по собі такі обставини не спростовують факту укладення договору, здійснення ТОВ "Успіх" попередньої оплати товару, отримання відповідних грошових коштів Боржником та відсутності доказів поставки товару або повернення суми попередньої оплати. Наведені доводи не спростовують установлених господарськими судами обставин щодо погодження сторонами умов договору поставки, здійснення попередньої оплати та виникнення у Боржника відповідного грошового зобов`язання перед кредитором.
129. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника-3 про наявність підстав для застосування положень ст. 613 ЦК України щодо прострочення кредитора. Господарські суди встановили факт здійснення ТОВ "Успіх" попередньої оплати товару у сумі 9142576,00 грн, отримання зазначених коштів Боржником та відсутність поставки товару у погоджений сторонами строк. При цьому скаржник-3 не навів обставин, які б свідчили про невчинення кредитором дій, необхідних для належного виконання Боржником свого обов`язку щодо поставки товару. За таких обставин підстав для висновку про прострочення кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України не вбачається.
130. Доводи касаційної скарги про необґрунтованість кредиторських вимог ТОВ "Успіх" переважно зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України. 
131. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника-3 про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування ст.ст. 257, 267 ЦК України під час розгляду грошових вимог кредитора у справі про банкрутство за заявою іншого кредитора. 
132. На особливості застосування позовної давності на стадії попереднього засідання господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність фізичної особи) Верховний Суд звертав увагу у постанові палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15. Зокрема, касаційний суд дійшов висновку, що положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його банкрутство. Для цілей застосування ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України під час розгляду таких вимог стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності, слід розуміти інших кредиторів, боржника та розпорядника майна боржника
133. Отже, твердження скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо зазначеного питання є безпідставним, а наведені доводи не підтверджують наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
134. Верховний Суд також враховує, що скаржник-3 є ініціюючим кредитором у справі про банкрутство, а тому не був позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності під час розгляду таких вимог господарським судом першої інстанції до попереднього засідання господарського суду.
135. Матеріали справи не містять відомостей про заявлення скаржником-3 заперечень щодо спливу позовної давності під час розгляду зазначених вимог господарським судом першої інстанції.
136. Верховний Суд неодноразово зазначав, що заява про застосування позовної давності має бути подана під час розгляду справи судом першої інстанції. Зокрема, у постанові від 15.10.2024 у справі №903/64/22(903/266/22) Верховний Суд зазначив, що оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості такого рішення, заява про застосування позовної давності може бути розглянута лише за умови її подання під час розгляду справи судом першої інстанції. 
137. Оскільки скаржник-3 не заявляв про застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог ТОВ "Успіх" господарським судом першої інстанції, саме по собі посилання на сплив позовної давності, наведене вперше в апеляційній скарзі, не може бути підставою для перегляду висновків господарських судів щодо наявності підстав для визнання відповідних кредиторських вимог.
138. За таких обставин Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права під час вирішення питання щодо визнання грошових вимог ТОВ "Успіх".
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 
139. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
140. Згідно зі ст. 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
141. Враховуючи викладене, постанова Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 підлягає зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини висновків про те, що: 1) ТОВ "Успіх" є особою, з якою чи на користь якої боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; 2) укладені між ТОВ "Успіх" та ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" договори позики та договір поставки не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності. В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026, ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Судові витрати
142. Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює судове рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
143. Оскільки у цій справі Верховний Суд змінює постанову господарського суду апеляційної інстанції лише в частині мотивів її прийняття без зміни висновків щодо прав та обов`язків учасників справи та без ухвалення нового рішення по суті спору, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
144. Судові витрати, понесені учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх" задовольнити частково. 
2. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Елпрофіт" залишити без задоволення. 
3. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 змінити в мотивувальній частині, виклавши її мотиви в редакції цієї постанови. 
4. В іншій оскаржуваній частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026, ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков