Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 р. 	Справа № 440/337/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 06.04.26 по справі № 440/337/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці   
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому уточнивши позовні вимоги, просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яка полягає у невчиненні передбачених законом дій за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 02.11.2025 (вх.03.11.2025 №K-4015-25a), 08.11.2025 та 02.12.2025, що стосуються порушень трудового законодавства та відсутності належного обліку періодів трудового стажу за період з 01.09.1987 по 1999 рік;
- зобов`язати відповідача Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці розглянути зазначені звернення по суті та вчинити передбачені законом дії реагування у межах повноважень, з прийняттям відповідного управлінського рішення.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що позивач звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з заявою про проведення перевірки його роботодавця, однак відповідачем не було дотримано вимоги Закону України "Про звернення громадян", тому ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем фактично не було вжито заходів державного нагляду (контролю), передбачених Законом України №877-V, не проведено перевірку, не винесено припис, не складено акт перевірки, що прямо свідчить про відсутність належного реагування. На переконання позивача, суд першої інстанції фактично підмінив поняття «розгляд звернення» формальним наданням відповіді.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що Державною службою України з питань праці та Міжрегіональним управлінням вжито всі можливі та передбачені законодавством заходи з належного розгляду звернень позивача, а відповіді на звернення надано позивачу правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішень; та своєчасно.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із зверненнями від 02.11.2025, зареєстроване відповідачем 03.11.2025 за вх.№ К-4015-25а; звернення від 08.11.2025; звернення від 02.12.2025. У вказаних зверненнях ОСОБА_1 просив відповідача вжити заходів реагування у межах наданих повноважень у зв`язку з невидачею трудової книжки, втратою архівних документів, відсутністю оцифрування кадрових даних та відсутністю належного обліку трудового стажу за зазначений період.
На вказані звернення були надані відповіді, але відповідачем не були вчинені дії за результатами розгляду звернень позивача, які стосувалися необхідністю реагування на порушення трудового законодавства, що призвели до втрати та відсутності належного обліку періодів трудового стажу позивача за період з 01.09.1987 по 1999 роки.
Вважаючи протиправною бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці яка полягає у невчиненні передбачених законом дій за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 02.11.2025 (вх.03.11.2025 №K-4015-25a), 08.11.2025 та 02.12.2025, що стосуються порушень трудового законодавства та відсутності належного обліку періодів трудового стажу за період з 01.09.1987 по 1999 рік, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем під час розгляду звернення дотримано Закону України "Про звернення громадян", надано у встановлений законом строк відповідь по суті звернення, отже, не порушено права позивача на звернення до органу державної влади і його належний розгляд по суті.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Предметом спору у цій справі є бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці яка полягає у невчиненні передбачених законом дій за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 02.11.2025 (вх.03.11.2025 №K-4015-25a), 08.11.2025 та 02.12.2025, що стосуються порушень трудового законодавства та відсутності належного обліку періодів трудового стажу за період з 01.09.1987 по 1999 рік.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Частиною першою статті 1 Закону №393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону №393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно із положеннями частин першої, шостої, сьомої статті 5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 393/96 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно із статтею 19 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналогічні за змістом положення містить і Порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній службі України з питань праці та її територіальних органах, затверджений наказом Наказ Міністерства економіки України від 21 червня 2024 року № 15188.
Також, колегія суддів враховує, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" 5 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V) .
Згідно статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
У статті 2 Закону № 877-V передбачено, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої-чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 41, частини третьої статті 6, частин першої четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.
Частиною 1 статті 6 Закону № 877-V встановлено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Згідно частини 6 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Частинами 7, 8 статті 7 Закону № 877-V передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Згідно частини 11 статті 7 Закону № 877-V, у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.
Аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів вважає, що в разі надходження до державного органу звернення суб`єкт владних повноважень повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
З матеріалів справи встановлено, що до Міжрегіонального управління з Державної служби України з питань праці 10.11.2025 надійшли звернення гр. ОСОБА_1 від 01.11.2025 та від 02.11.2025 (вх. № К-4015-25а від 03.11.2025) щодо можливих порушень відносно нього законодавства, відповідь Державної служби України з питань праці від 07.11.2025 та повторне звернення позивача від 08.11.2025.
Як вбачається із звернення від 02.11.2025 (вх. № К-4015-25а від 03.11.2025) роботодавця у ньому не зазначено.
Відповідь Державної служби України з питань праці від 07.11.2025 надіслано позивачу 10.11.2025, що підтверджується скріншотом сторінки електронної пошти.
Міжрегіональним управлінням направлено запити до Державного закладу "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка" та до Відокремленого підрозділу «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка".
Державним закладом "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка" 28.11.2025 повідомлено Міжрегіональне управління, що гр. ОСОБА_1 ніколи не працював і не працює в ДЗ "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка".
Відокремленим підрозділом "Регіональний центр професійної освіти Державного закладу "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка" 28.11.2025 повідомлено Міжрегіональне управління, що гр. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом "Регіональний центр професійної освіти Державного закладу "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка" з 16.03.2016 по 31.08.2022, та з листом від 27.11.2025 надано копії витягів з наказів про прийняття і про звільнення.
В листі від 27.11.2025 також зазначено, що в закладі було здійснено перехід на електронну форму обліку трудової діяльності працівників. У зв`язку з цим, до початку воєнного вторгнення усі трудові книжки працівників відокремлених структурних підрозділів були передані відповідальним особами згідно відомостей під підпис для подальшої видачі їх власникам. Усіх працівників було попереджено про необхідність забрати свої книжки. Також відокремлений підрозділ вказав, що гр. ОСОБА_1 з невідомих причин трудову книжку не забрав вчасно. А станом на 27.11.2025 задовольнити його вимогу не вважається можливим через неможливість доступу до всіх документів у зв`язку з тимчасовою окупацією території, на якій знаходився заклад, ведення активних бойових дій з лютого 2022 року, які призвели до зруйнування будівлі відокремленого підрозділу в м. Рубіжне.
За підпунктами 38, 40 пункту 4 Положення про Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: проводить інформаційно-роз`яснювальну роботу з питань, що належать до його компетенції; забезпечує роботодавців і працівників інформацією та роз`ясненнями щодо ефективних засобів дотримання законодавства та запобігання можливим його порушенням. Міжрегіональним управлінням проведено інформаційно-роз`яснювальну роботу у Державному закладі "Луганський Національний університет імені Тараса Шевченк".
В ході проведеної роботи посадовим особам закладу надано роз`яснення щодо ефективних засобів дотримання законодавства, зокрема в частині порядку видачі трудової книжки у разі звільнення працівника, запобігання можливим його порушенням, наголошено на неприпустимості порушень законодавства про працю та можливої відповідальності у разі його порушення.
Згідно абзацу 1 пункту 5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).
Міжрегіональним управлінням рекомендовано гр. ОСОБА_1 письмово звернутися до Відокремленого підрозділу "Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка" задля видачі йому дублікату трудової книжки.
Міжрегіональним управлінням надано гр. ОСОБА_1 інформацію стосовно положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та рекомендовано інформаційний портал, на якому розміщено додаткову інформацію, відповіді на найпоширеніші запитання та корисні рекомендації щодо застосування законодавства про працю, охорону та гігієну праці.
Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2024, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню є Пенсійний фонд України.
Міжрегіональним управлінням звернуто увагу позивача на його право звернутись до Пенсійного фонду України щодо порядку внесення до реєстру відсутніх відомостей про трудову діяльність.
Про результати розгляду звернення позивача від 08.11.2025 Міжрегіональним управлінням 02.12.2025 повідомлено позивача, тобто, з дотриманням строку, передбаченого у частині 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян", та Державну службу України з питань праці.
Отже, Міжрегіональним управлінням повідомлено позивача про всі здійснені Міжрегіональним управлінням заходи.
Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження позивача у позовній заяві, що станом на день подання позову (14.01.2026) Міжрегіональним управлінням не розглянуто звернення позивача по суті, не вжито заходів реагування та не надано мотивованої відповіді у строки, встановлені законом, не відповідають дійсності. До позовної заяви позивачем додано копії відповідей Державної служби України з питань праці від 07.11.2025 та Міжрегіонального управління від 02.12.2025 на звернення позивача, чим, окрім іншого, підтверджується їх отримання позивачем.
Звернення позивача від 02.12.2025 до Міжрегіонального управління не надходило. Проте, позивачем надіслано повідомлення від 03.12.2025, в якому зазначено, що це повідомлення не потребує відповіді. Тому, інформацію, викладену в повідомленні від 03.12.2025, Міжрегіональним управлінням взято до відома.
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не розглянуто належним чином та відповідно до чинного законодавства звернення ОСОБА_1 від 02.11.2025, від 08.11.2025 та від 02.12.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі №160/17911/21, аналізуючи приписи статті 15 Закону України "Про звернення громадян"№393/96-ВР, дійшов висновку, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.
Не будь-яка відповідь на звернення може свідчити про розгляд такого звернення в розумінні Закону № 393/96-ВР, оскільки його розгляд (як результат діяльності суб`єкта, якому адресовано звернення) повинен відповідати статті 15 цього Закону.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем вжито належних та достатніх заходів реагування на звернення ОСОБА_1 , за наслідками розгляду звернень відповідачем було надано відповіді позивачу.
Доводи позивача про неналежний розгляд звернень від 02.11.2025, від 08.11.2025 та від 02.12.2025 є безпідставними, оскільки незгода позивача зі змістом відповіді не є підставою для визнання неналежним розгляду такого звернення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача від 02.11.2025, від 08.11.2025 та від 02.12.2025 розглянуті по суті та заявнику було надано відповіді, отже відповідачем під час розгляду звернення дотримано Закону України "Про звернення громадян", надано у встановлений законом строк відповідь по суті звернення, та не порушено права позивача на звернення до органу державної влади і його належний розгляд по суті.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 по справі № 816/1585/17 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 по справі № 440/337/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов