Справа153/588/26
Провадження2/153/315/26-ц

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2026 р. м.Ямпіль

Ямпільський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Швеця Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №23/73418940 від 23.01.2022 у розмірі 124500 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 гривні 40 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 23.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір №23/73418940. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Партнер Фінанс» надало ОСОБА_1  грошові кошти в сумі 15000 грн., строком на 365 днів, комісія за видачу кредиту – 4200 грн. і проценти у розмірі 2 % від суми кредиту на день. Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Партнер Фінанс» виконало, надавши відповідачеві грошові кошти, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі, та/або не сплачуючи їх взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-91/23, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) фактору (новий кредитор) права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01.02-91/23 від 28.12.2023, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №23/73418940 від 23.01.2022 складає 124500 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 15000 грн.; заборгованість за процентами – 105300 грн.; заборгованість за комісією – 4200 грн. Відповідач заборгованість добровільно не сплачував. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором №23/73418940 від 23.01.2022 складає 124500 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 15000 грн.; заборгованість за процентами – 105300 грн.; заборгованість за комісією – 4200 грн. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. 
Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 21.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
18.05.2026 за вх.№3931 представник відповідача – адвокат Тисячник Р.Р., через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, просила поновити строк для подання відзиву.
Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.05.2026 клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Тисячник Р.Р., про поновлення строку на подання відзиву на позов задоволено частково. Продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №23/73418940 від 23.01.2022 до часу подання відзиву, а саме: 18 травня 2026 року. Прийнято відзив адвоката Тисячник Р.Р., поданий в інтересах відповідача ОСОБА_1 , до розгляду. 
У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача – адвокат Тисячник Р.Р., зазначила, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, момент їх видачі та рух коштів по рахунку. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, навіть якби відповідач підписав такий договір, то сам факт підписання кредитного договору сторонами не є фактом надання коштів за таким договором. Підписання такого договору є лише правовою підставою для надання коштів. Факт отримання коштів позичальником має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі докази, які підтверджують факт отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, момент (час, місце, дату) їх видачі, спосіб видачі, періоду часу, протягом якого та в якій частці здійснювалась виплата коштів відповідачу, рух коштів по рахунку. Розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості на загальну суму 124500 грн. є математично необґрунтованим та базується на несправедливих умовах договору. Позивач нараховує відсотки за ставкою 2,00% в день, що становить 730 % річних. Встановлення надмірно високої відсоткової ставки порушує принцип рівності сторін та є проявом нечесної підприємницької практики. Заявлена до стягнення сума відсотків 105300 грн. та комісії 4200 грн. у декілька разів перевищує тіло кредиту 15000 грн., що суперечить принципам розумності та справедливості цивільного законодавства. Розрахунок позивача свідчить про нарахування відсотків та платежів поза межами строку кредитування. Позивач не надав доказів того, що строк кредитування був належним чином продовжений. Також зазначила, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Стосовно комісійного обслуговування, представник відповідача зазначила, що оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості та кредитного договору відповідача встановлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за надання кредиту – підстав для задоволення позову в цій частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором – неможливе. Також вказала, що позивач не надав доказів, які підтверджують, що відповідач була належним чином ознайомлена саме з тими правилами та умовами надання фінансових послуг та погодилася з ними, які діяли на час укладення договору. Просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 
Суд дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини.
Судом встановлено, що 23.01.2022 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №23/73418940 (а.с.5-6).
Відповідно до розділу 1 кредитного договору №23/73418940 від 23.01.2022 відповідач отримала кредит на наступних умовах: сума кредиту – 15000,00 грн., мета кредиту – споживчі цілі, строк кредиту - 365 днів. Комісія за видачу кредиту складає 28 % від суми Кредиту, що становить 4200 грн. Тип процентної ставки – фіксована. 
Відповідно до розділу 2 кредитного договору, позичальник повинен сплачувати Кредитодавцю проценти за договором за фіксованою ставкою 730 % річних, тобто 2 % від суми Кредиту (залишку суми Кредиту) за кожен день користування Кредитом в межах строку, передбаченого п.1.4. та п.2.2. Договору у порядку, розмірі та строки, встановлені в Графіку платежів, що у загальному розмірі становить 105300 грн. Нарахування процентів на суму кредиту починається з 15-го дня користування кредитом. У випадку повернення Позичальником суми кредиту та сплати комісії в повному обсязі раніше строку, зазначеного у п.2.2. цього договору, проценти за договором не нараховуються.
Відповідно до п. 3.1 договору кредитодавець надає кредит шляхом передачі готівкових коштів позичальнику в день укладення договору.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного 28.12.2023 за період з 23.01.2022 по 28.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 за договором №23/73418940 від 23.01.2022, становить: 124500 грн., з яких: 15000 грн. – заборгованість за сумою позики; 105300 грн. – заборгованість за процентами; 4200 грн. – комісія за видачу позики (а.с.7-12).
28.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-91/23 відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» право грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.16-23).
Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №01.02-91/23 від 28.12.2023 встановлено, що ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №23/73418940 від 23.01.2022 в сумі 124500 грн., з яких: 15000 грн. – заборгованість за сумою позики; 105300 грн. – заборгованість за процентами; 4200 грн. – комісія за видачу позики (а.с.28-29).
Рішенням єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25.03.2024 року вирішено змінити найменування товариства, а саме: з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а.с.30).
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, вимогами ч.1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.
Однак, позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не надав доказів на підтвердження надання або зарахування кредитних коштів за договором позики право вимоги на яке перейшло. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника).
Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Наданий позивачем розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документом, що створений самим позивачем та первісним кредитором, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що підтвердженням передання коштів є відповідна квитанція (меморіальний ордер), а підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять.
При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавалось.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).
Сам по собі факт підписання відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №23/73418940 від 23.01.2022 року не свідчить про виникнення у відповідача боргових зобов`язань за ним, якщо не доведено факт передання грошей. Хоча кредитний договір є консенсуальним, відсутність доказів передачі коштів робить вимогу про стягнення боргу безпідставною по суті.
З огляду на те що позивач не надав суду первинних бухгалтерських та інших платіжних документів на підтвердження факту надання кредиту (видачі, перерахування, зарахування коштів), суд дійшов висновку про недоведеність виникнення у відповідача боргових зобов`язань (обов`язку повернення коштів) за кредитним договором №23/73418940 від 23.01.2022 року.
За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідачки судових витрат також не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 264-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул. Іллінська,8, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП – НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 18 червня 2026 року.

Суддя Р.В. Швець