Справа № 930/331/25
Провадження №2/930/84/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026 року  м.Немирів 

Немирівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Войницької Т.Є.,
за участі секретаря судового засідання Шелест Л.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Примакової В.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Примакової Валентини Валентинівни до ОСОБА_2 , Немирівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Примакова В.В. звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , Немирівської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, у якій просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №542279 з кадастровим номером 0523085801:04:002:0141, належну ОСОБА_2 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, що знаходиться на території Муховецької сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, шляхом приведення межі належної йому земельної ділянки, що знаходиться АДРЕСА_1 з кадастровим номером 0523085801:04:002:0141, у відповідність до межі земельної ділянки останнього та усунути накладення земельної ділянки відповідно до схеми земельних ділянок.
Позов обґрунтований тим, що матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є ОСОБА_4 .
28 вересня 1989 року матір позивача - ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 і після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ). Після смерті матері позивача залишилося спадкове майно, а саме: 1/5 частина житлового будинку, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Муховецької сільської ради 07 листопада 2000 року за № 260, у якому зазначено, що житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить ОСОБА_4 , позивачу- ОСОБА_1 , доньці позивача- ОСОБА_9 , доньці позивача- ОСОБА_10 , дружині позивача- ОСОБА_11 в рівних частках.
Згідно договору дарування від 07.12.2000 року, що зареєстрований в реєстрі за № 1172 Свершок, вона ж ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 належну їй 1/5 частину вищезазначеного житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель.
У заповіті ОСОБА_8 зазначено, що земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія II ВН № 040985, що виданий Муховецькою сільською радою в кількості 0,0712га 0,3399га, вона заповідає ОСОБА_1 ; земельну ділянку згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія II ВН № 040985 виданий Муховецькою сільською радою в кількості 0,1463га вона заповідає ОСОБА_12 ; земельну ділянку площею 1,8193га яка розташована на території Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої 0523085800:01:001:0146, заповідає в рівних частинах ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
При зверненні до державного нотаріуса Немирівської нотаріальної контори, з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно було виявлено розбіжності в написанні прізвища спадкодавця « ОСОБА_7 » в правовстановлюючому документі на майно, державному акті на право приватної власності на землю серія II ВН № 040985- «Свершок-Кушнір». Рішенням Немирівського районного суду від 02.11.2021 року було встановлено факт, що державний акт на право приватної власності на землю серія II ВН № 040985, який виданий на ім`я ОСОБА_14 є правовстановлюючим документом ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія II ВН № 040985, що виданий на ім`я ОСОБА_14 земельна ділянка, яка належить позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю ОСОБА_4 площею 0,3399 га межує з земельною ділянкою ОСОБА_15 , а відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 842279, який видано 14 травня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 площею 0,1845га, кадастровий номер 0523085801:04:002:0141, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та схеми земельних ділянок, відбулося часткове накладення вищевказаної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на ділянку позивача ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні належною йому, згідно державного акту серії II ВН № 040985 від 20 липня 1999 року земельною ділянкою, що знаходиться на території Муховецької сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, зобов`язавши відповідача, ОСОБА_2 , привести межі належної йому земельної ділянки з кадастровим номером 0523085801:04:002:0141, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у відповідність до межі його присадибної земельної ділянки, усунувши накладку на земельну ділянку позивача згідно схеми земельних ділянок.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 29.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник позивача суду пояснила, що позивач успадкував земельну ділянку після смерті своєї матері. Під час оформлення документів на земельну ділянку, а саме визначення кадастрового номера, з`ясувалося, що в державному акті на земельну ділянку ОСОБА_2 частково включені земельні ділянки позивача та ОСОБА_3 . Конфліктів щодо користування земельними ділянками не мають, користуються ними у визначених межах, однак є невідповідність у правовстановлюючому документі на земельну ділянку ОСОБА_2 , який виготовлений з урахуванням меж земельних ділянок, які не відповідають дійсним межам.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що при оформленні документів на його земельну ділянку виникла помилка у визначені меж, у зв`язку із чим є розбіжності у межах, зазначених у державному акті на земельну ділянку з фактичними межами з сусідніми земельними ділянками, належними ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Конфліктів щодо користування земельними ділянками не мають. Просив позов задовольнити для приведення правовстановлюючого документу на земельну ділянку у відповідність.
Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що хотіла приватизувати свою земельну ділянку, однак при оформленні виявились розбіжності у межах її ділянки та ділянки ОСОБА_2 . Суперечностей щодо користування земельними ділянками не мають та користуються ними за визначеними межами. Просила позов задовольнити для усунення помилки в документі на земельну ділянку ОСОБА_2 .
Представник відповідача Немирівської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника, просив прийняти рішення на власний розсуд.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно заповіту від 25.05.2017 ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ВН №040985, виданий Муховецькою сільською радою в кількості 0,0712 га; 0,3399 га.
Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №040985, на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Муховецької сільської ради від 22.10.1997 на земельну ділянку площею 0,5574 га, розташованої на території с.Мухівці для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, виданий ОСОБА_14 . 
Державний акт серії ІІ-ВН №040985 виданий на три земельні ділянки площами: 0,0712 га, 0,1463 га, 0,3399 га.
Земельна ділянка площею 0,3399 га межує: від А. до Б – землі загального користування, від Б до В. – землі гр. ОСОБА_16 , від В. до Г – землі гр. ОСОБА_17 , від Г до Д – землі гр. ОСОБА_15 , від Д до А – землі гр. ОСОБА_18 .
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.11.2021 встановлено факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №040985, виданий на ім`я ОСОБА_14 , є правовстановлюючим документом ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав власником 2/5 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником земельної ділянки з кадастровим номером 0523085801:04:002:0141, площею 0,1845 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є ОСОБА_2 .
Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №842279, на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Муховецької сільської ради від 08.12.2009 сесії 22 на земельну ділянку кадастровий номер: 0523085801:04:002:0141, площею 0,1845 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий ОСОБА_2 . 
Зазначена земельна ділянка межує: від А до Б – землі загального користування ( вул. Шевченка), від Б до В – землі гр. ОСОБА_19 , від В до Г – землі гр. ОСОБА_20 , від Г до А – землі гр. ОСОБА_21 . 
Згідно схеми земельних ділянок, виданою сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_22 , земельна ділянка ОСОБА_2 , площею 0,1141 га (кадастровий номер: 0523085801:04:002:0141) частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 (площею 0,1627 га) та  ОСОБА_14 (площею 0,3399 га).
Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша - друга статті 321
ЦК України).
У ЗК України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.
Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку (частина п`ята статті 158 ЗК України).
Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передавались у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки.
З 01.01.2013 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Суд звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що ОСОБА_2 буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність ОСОБА_2 якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. Аналогічні правовий висновок міститься у вже згаданій раніше постанові Великої Палати Верховного Суду 22 січня 2025 року по справі № 446/478/19.
Верховний Суд у постанові №185/6481/24 від 26.11.2025 зазначив, що сам по собі факт державної реєстрації нерухомості сусіда навіть за наявності порушень під час її проведення не означає автоматичного порушення прав власника сусідньої ділянки і не є підставою для позбавлення іншої особи права власності. Обраний спосіб захисту має відповідати суті спору та реально відновлювати порушене право.
За змістом статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Повідомлення про виявлення помилки може бути надіслано також в електронному вигляді з Державного аграрного реєстру через Єдиний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.
Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.
Відповідно до пункту 138 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051,помилками у Державному земельному кадастрі є, зокрема, 1)технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2)технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3)помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою); 4)помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; 7)помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01 січня 2013 року та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань.
Згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
Згідно ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 цього Закону, державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Згідно зі статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).
Враховуючи вказане, суд бере до уваги, що чинним законодавством встановлено порядок виправлення технічних помилок, зокрема допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок (ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункт 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051).
Позивач має довести в яких межах земельна ділянка відповідача накладається на його земельну ділянку. 
З наданих позивачем матеріалів встановлена невідповідність у зазначенні площ земельної ділянки з кадастровим номером 0523085801:04:002:0141, належної ОСОБА_2 , а саме в державному акті на зазначену земельну ділянку її площа становить 0,1845 га, тоді, як в схемі земельних ділянок площа земельної ділянки (кадастровий номер 0523085801:04:002:0141), належної ОСОБА_2 , зазначена 0,1141 га.
Разом з тим, позивачем не зазначено яка площа земельної ділянки відповідача накладається на його земельну ділянку.
Технічних документацій з землеустрою щодо спірних ділянок сторони суду не надали, клопотань про витребування доказів не заявлялось, обстежень на місці знаходження ділянок не здійснювалось. За вказаного, суд позбавлений можливості встановити, чи помилка в координатах земельної ділянки відповідача викликана саме помилками в документації на ділянку, які подавались на реєстрацію, в правовстановлюючих документах на неї чи лише в відомостях ДГК.
Водночас, без встановлення площ накладених частин обох ділянок, без встановлення точних координат ділянки 0523085801:04:002:0141 на місцевості, без з`ясування відповідності координат ділянки, належної ОСОБА_14 , площею 0,3399 га, її межам в натурі та співставлення цього з координатами ділянки відповідача - суд позбавлений достатніх належних доказів для обгрунтування висновку про перетин ділянок.
Належним доказом існування перетину, враховуючи наведені вище мотиви, був би висновок земельно-технічної експертизи, проте з відповідними клопотаннями сторони до суду не звертались.
Схема земельних ділянок, виготовлена інженером-землевпорядником ОСОБА_22 , не може слугувати належним доказом на підтвердження факту зміщення меж і захоплення частини земельної ділянки відповідачем, оскільки такий не є висновком земельно-технічної експертизи, який міг би дати відповідь на поставлені питання.
Представником позивача не доведено належними та допустимими доказами, що площа земельної ділянки позивача зменшилася саме за рахунок неправомірних дій відповідача, як і не заявлено клопотання про проведення експертизи для встановлення факту накладення земельних ділянок.
Водночас, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження вжиття заходів направлених на позасудове врегулювання виниклого спору. Позивач у позасудовому порядку має можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивач, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав.
З пояснень учасників вбачається, що спору щодо фактичних розмірів їх сусідніх земельних ділянок, порядку користування ними не існує, єдиною підставою для звернення до суду є помилки в документах на земельну ділянку відповідача. Позивач та третя особа безперешкодно користуються своїми земельними ділянками, тобто на місцевості, земельні ділянки не накладаються.
Таким чином, враховуючи вищенаведені та досліджені судом докази судом встановлено, що сторони користуються належними їм земельними ділянками у раніше визначених межах, перешкод у користуванні земельними ділянками немає, наявні тільки помилки у документах на земельну ділянку відповідача.
Суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки Верховного Суду, зазначені в Постанові від 06.03.2025 у справі №686/811/22, у якому суд вказав, що встановивши, що позивач не надала належні та достатні докази на підтвердження накладення земельної ділянки відповідача на належну їй земельну ділянку, а також того, що під час формування та державної реєстрації належної відповідачу земельної ділянки були допущені порушення вимог законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК).
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач не довів належними до допустимими доказами заявлені ним позовні вимоги, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 78, 90, 106, 107, 152, 153, 155, 158 ЗК України, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 258, 259, 263, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,- 

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Примакової Валентини Валентинівни до ОСОБА_2 , Немирівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 27. 05.2026.

Суддя       Т. Є. Войницька