ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2026 р. Справа №925/1419/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Мальченко А.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі"
на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2026 у справі №925/1419/25 (суддя – Г.М.Скиба)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-Гермес"
про стягнення 99 315,84 грн неустойки,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" звернулося в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-Гермес" з вимогами про: зобов`язання здійснити поставку товару лушпиння соняшникового у кількості 45,94 тон за договором поставки від 29.01.2025 №3; стягнення 99315,84 грн неустойки за прострочення строку поставки товару договором поставки від 29.01.2025 №3 у період з 24.04.2025 до 11.11.2025, а також відшкодування судових витрат.
Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.02.2026 у справі №925/1419/25 у задоволенні позовних було відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаними рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" 19.03.2026 у встановлений процесуальний строк через електронний кабінет подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
Як вказує скаржник, приймаючи своє рішення про відмову у задоволенні позову, Господарський суд Черкаської області, на думку апелянта, помилково вважає, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилився від відвантаження товару на вимогу позивача, а також про відсутність у зв`язку з цим підстав для стягнення з відповідача 99 315,84 грн неустойки.
Апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 99 315,84 грн неустойки, суд першої інстанції невірно визначив зобов`язання сторін договору поставки, зокрема в частині послідовності вчинення дій кожною стороною правочину для належного його виконання та недопущення порушення права іншої сторони.
Як стверджує позивач, щодо необхідності узгодження графіку поставки, то вказані висновки є помилковими, оскільки умовами договору поставки від 29 січня 2025 року № 3 не було передбачено складання графіків поставки, відповідно покупець не міг вимагати від постачальника його складання. Тому наявність чи відсутність графіку поставки не може ставитися в залежність від обов`язку постачальника передати покупцю в обумовлені умовами договору строки визначений товар. Крім того, умовами договору було чітко визначено, що поставка товару має бути здійснена у 5-денний термін з дати отримання передоплати, тобто в даному випадку весь товар мав бути поставлений у строк до 23 квітня 2025 року, чого своєчасно зроблено не було.
Також, як зауважує скаржник, твердження відповідача та висновки суду про те, що постачальник не отримував вимогу про поставку товару, а також відомості про дату прибуття для отримання товару є неспроможними, оскільки як вищенаведеними правилами Інкотермс 2020, так і положеннями частини першої статті 664 ЦК України саме на продавця покладено обов`язок повідомити покупця про готовність товару та передати товар у визначеному сторонами місці поставки разом із товаросупровідними документами.
За доводами апелянта, судом першої інстанції залишено поза увагою, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують виконання продавцем обов`язку (вчинення дій) щодо повідомлення покупця про готовність товару до отримання після здійснення останнім оплати 17.04.2025 такого товару. Однак поза увагою суду залишились обставини того, чи був у відповідача в наявності на складі товар, підготовлений для поставки позивачу.
Крім того, скаржник вказує, що навіть вже після звернення до суду з вимогою щодо фактичної поставки товару, відповідачем не забезпечено належне виконання умов договору щодо передачі товару, а здійснено повернення невикористаної суми попередньої оплати, що в сукупності з іншими обставинами даної справи свідчить про недобросовісну поведінку та відсутність наміру належно виконувати умови укладеного договору поставки.
Підсумовуючи, апелянт зазначає, що оскільки відповідач грубо порушив свої зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної поставки партії Товару, у результаті чого позивач значною мірою був позбавлений того, на що розраховував при його укладенні, зокрема, своєчасне і повне отримання прибутку внаслідок його використання для виготовлення власної продукції, узгоджена в договорі сума неустойки має бути стягнута з відповідача у розмірі 99 315,84 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 було відкрито апеляційне провадження у справі №925/1419/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено строк на подання відзиву, заперечень, інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Колегія суддів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи зазначає наступне.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій і підтверджується матеріалами справи між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БСД-Гермес" укладено договір поставки №3 від 29.01.2025.
ТОВ "Пеллет у спірних відносинах виступає як замовник, платник, одержувач, позивач, стягувач.
ТОВ "БДС-Гермес" у спірних відносинах виступає як постачальник, отримувач коштів, відповідач, боржник.
На умовах договору відповідач зобов`язався поставити позивачеві у власність на його замовлення лушпиння соняшнику (товар), а позивач зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість – п.1.1. договору.
Згідно з п. 1.3 договору, умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" (в редакції 2020 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору.
Найменування, кількість, ціна за одиницю товару, загальна вартість партії товару визначаються сторонами у рахунках та видаткових накладних – п. 2.1. договору.
Покупець зобов`язався здійснити 100% передоплату партії товару на підставі рахунку-фактури постачальника протягом двох банківських днів з дати виставлення рахунку, шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок постачальника – п. 3.1. договору.
Кількість товару визначається в рахунках на оплату та видаткових накладних на товар - п. 4.1. договору.
В розділі 5 договору сторони визначили умови постачання товару. Товар постачається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання коштів. Адреса передачі товару (місце поставки) – Черкаський район с. Жаботин, вул. Підгірна, 36а – на умовах "ЕХW" склад постачальника (Правила Інкотермс-2020). 
Відповідач надав позивачеві рахунок на оплату №23 від 16.04.2025 на 100 тонн лушпиння соняшнику на суму 390 000,00 грн (з ПДВ).
Відповідно до п. 6.2 договору, у випадку прострочення строку поставки товару, постачальник за вимогою покупця сплачує останньому неустойку в розмірі 0,2% від вартості не переданого в строки товару за кожен календарний день прострочення.
Пунктом 6.5 договору визначено, що неустойки (пені, штрафи) нараховуються і виплачуються лише в тому випадку, якщо вони прямо встановлені цим договором або законодавчим актом України, і лише за умови, що одна сторона направила іншій стороні, що порушила свої зобов`язання, письмову претензію з нарахованою неустойкою (пенею, штрафом) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
17.04.2025 позивач перерахував відповідачеві 390 000,00 грн відповідно до платіжного доручення №432. 
Позивач вказує, що з видачею рахунку на оплату відповідач запропонував поставити позивачеві 100 тонн лушпиння соняшнику. Кінцевий строк поставки за твердженням позивача - сплинув 23.04.2025. в цей термін було передано лише 10,36 тонни лушпиння соняшнику відповідно до видаткової накладної від 18.04.2025.
В подальшому відповідач передав товар: 
- 10,82 тонни лушпиння соняшнику по видатковій накладній №57 від 20.05.2025;
- 10,46 тонни лушпиння соняшнику по видатковій накладній №59 від 28.05.2025;
- 11,06 тонни лушпиння соняшнику по видатковій накладній №70 від 20.08.2025;
- 11,36 тонни лушпиння соняшнику по видатковій накладній №73 від 04.09.2025;
На момент звернення з позовом залишок об`єму непоставленого товару складав 45,94 тонни на суму 179 166,00 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, 20.06.2025, 24.07.2025 та 11.08.2025 позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами повернути зайво перераховані кошти, однак у подальшому (у серпні та вересні 2025 року) продовжував направляти транспорт та отримувати від відповідача партії товару за договором. 
Згодом, 11.11.2025 позивач направив відповідачу претензію (вих. № 11/11 від 11.11.2025) про порушення умов договору поставки, у якій вимагав здійснити поставку залишкового товару (45,94 тон) та сплатити 99 315,84 грн неустойки за прострочення поставки, після чого 16.11.2025 звернувся з даним позовом до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження відповідач згідно з платіжною інструкцією від 28.11.2025 №3418 перерахував на рахунок позивача кошти за неотриманий товар у сумі 179 166,00 грн. 
З огляду на це, позивачем було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про зобов`язання здійснити поставку. 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06.01.2026 провадження у справі №925/1419/25 в частині вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-Гермес" про зобов`язання здійснити поставку на користь позивача 45,94 тонни лушпиння соняшникового було закрито за відсутністю предмета спору. Судом першої інстанції ухвалено продовжити подальший розгляд справи виключно з вимогами про стягнення 99 315,84 грн неустойки за прострочення строку поставки товару.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду -скасуванню з огляду на наступне.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами поставки EXW обов`язок передати товар вважається виконаним у момент надання його в розпорядження покупця на підприємстві продавця. 
Суд зазначив, що позивач не надав доказів направлення письмових вимог відповідачеві про відвантаження товару чи узгодження графіку відвантаження, а тому ризик неотримання товару несе саме покупець. 
Колегія суддів вважає такі висновки місцевого господарського суду помилковими та такими, що зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями ч. 1 ст. 664 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Як вказувалось вище, в розділі 5 договору сторони визначили умови постачання товару. Товар постачається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання коштів. Адреса передачі товару (місце поставки) – Черкаський район с. Жаботин, вул. Підгірна, 36а – на умовах "ЕХW" склад постачальника (Правила Інкотермс-2020).
Відповідно до пункту А10 правил Інкотермс 2020 для умов EXW (Ex Works / Франко-завод), продавець зобов`язаний надати покупцю повідомлення, необхідне для прийняття поставки товару. При цьому форма такого повідомлення повинна бути включена до умов договору. 
Колегія суддів зазначає, що сторони у договорі поставки №3 від 29.01.2025 не узгодили конкретну форму та порядок направлення такого повідомлення. 
Водночас, відсутність у договорі погодженої форми зв`язку не звільняє продавця від виконання самого обов`язку щодо інформування покупця про готовність товару до відвантаження. 
Такий обов`язок має першочерговий характер та прямо випливає в силу закону, зокрема з імперативних приписів частини 1 статті 664 ЦК України, а також загальних засад належного виконання зобов`язань (ст. 526 ЦК України, відповідно до якої за відсутності встановлених умов зобов`язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться).
За таких обставин, відповідач мав повідомити позивача про підготовлений до відвантаження товар у будь-який розумний та загальноприйнятий у діловому обороті спосіб, що дозволяв би зафіксувати факт передачі інформації.
З огляду на системний аналіз зазначених норм, обов`язок позивача (покупця) направити транспорт для завантаження товару виникає як наслідок виконання відповідачем (постачальником) свого першочергового обов`язку, передбаченого ст. 664 ЦК України, щодо повідомлення про готовність товару до відвантаження. 
За таких обставин, колегія суддів не може повною мірою погодитися з висновками місцевого господарського суду про те, що саме на покупця покладається тягар доведення факту направлення автомобільного транспорту чи узгодження графіків поставки (складання яких умовами договору не передбачалося). Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що відповідач зі свого боку не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він інформував покупця про готовність товару до відвантаження у визначений договором 5-денний строк (до 23.04.2025).
Таким чином, перша поставка за видатковою накладною від 18.04.2025 на суму 40 404,00 грн (10,36 т) була здійснена відповідачем вчасно. Наступні дві поставки за накладними від 20.05.2025 та 28.05.2025 були здійснені вже з порушенням встановленого строку. Відтак, нарахування позивачем неустойки за прострочення поставки, передбаченої п. 6.2 договору, починаючи з 24.04.2025, є правомірним.
Водночас, колегія суддів не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком неустойки за весь заявлений період (до 11.11.2025) з огляду на наступне. 
Як встановлено судом, позивач направив відповідачу письмову вимогу від 20.06.2025 (вих. № 20/06) про повернення коштів за непоставлений товар у сумі 266 604,00 грн. Ця сума повністю відповідає вартості непереданого на той момент товару (різниця між загальною сумою передоплати 390 000,00 грн та вартістю 3х поставлених до цієї дати партій). Повторно, позивач звертався із аналогічними вимогами від 24.07.2025 та 11.08.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Верховний Суд у застосуванні положень частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України неодноразово наголошував на тому, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки закон не визначив форми пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.01.2026 у справі № 914/2033/24, від 09.12.2025 у справі № 910/14570/24, від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).
У постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 925/125/14, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19 сформовано такий висновок щодо застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України: "Визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару".
У постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23 також сформовано висновок щодо застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, а саме: "норми Цивільного кодексу України не ставлять застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України у залежність від того, чи передбачена попередня оплата саме як обов`язок покупця за договором (за умови фактичного здійснення попередньої оплати покупцем)".

Звернення позивача 20.06.2025 з вимогою про повернення всієї суми невикористаного авансу (266 604,00 грн) свідчить про те, що позивач реалізував своє альтернативне право, передбачене ч. 2 ст. 693 ЦК України, в активній однозначній формі та відмовився від подальшого прийняття виконання зобов`язання в натурі (поставки товару). 
Відтак, з 20.06.2025 зобов`язання відповідача з передачі товару трансформувалося у грошове зобов`язання з повернення коштів. 
Нарахування неустойки за прострочення поставки товару в період, коли покупець офіційно вимагав повернення попередньої оплати, є безпідставним та суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема принципу добросовісності та забороні суперечливої поведінки (venire contra factum proprium).
Відповідно, правові підстави для нарахування штрафних санкцій саме за прострочення поставки товару (в даному випадку - неустойки у вигляді пені за п. 6.2 договору) після 20.06.2025 відсутні.
Поставка товару, що відбулась у серпні та вересні 2025 року, хоча і оформлювались видатковими накладними із посиланнями на договір поставки №3 від 29.01.2025 та рахунок на оплату №23 від 16.04.2025, не може свідчити про відновлення первісних домовленостей з огляду на те, що, фактично, позивач раніше відмовився від поставки на його користь товару, вимагав повернення замовнику попередньої оплати, що, в цілому, призвело до певної правової невизначеності в регулюванні правовідносин між сторонами, та, як наслідок, виключає можливість застосування неустойки за умовами договору.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що внаслідок трансформації зобов`язання відповідача, позивач мав можливість здійснення захисту своїх майнових інтересів на підставі статті 625 ЦК України шляхом пред`явлення вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час прострочення повернення суми попередньої оплати, як грошового зобов`язання.
З огляду на викладене, колегія суддів здійснила власний перерахунок неустойки, обмеживши період її нарахування датою направлення першої вимоги про повернення коштів (20.06.2025): 
- з 24.04.2025 до 19.05.2025 (26 днів) на залишок вартості непереданого товару 349 596,00 грн = 18 178,99 грн;
- з 20.05.2025 до 27.05.2025 (8 днів) на залишок вартості непереданого товару 307 398,00 грн = 4 918,37 грн;
- з 28.05.2025 до 19.06.2025 (23 дні) на залишок вартості непереданого товару 266 604,00 грн = 12 263,78 грн.
Загальна сума обґрунтованої неустойки становить 35 361,14 грн. В іншій частині заявленої до стягнення суми (63 954,70 грн) позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом частини другої вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2026 у справі №925/1419/25 - скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору здійснюється у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог.

Зважаючи на те, що заявлені позовні вимоги про стягнення 99 315,84 грн неустойки задоволено частково на суму 35 361,14 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 189,91 грн (виходячи з розрахунку: 3 342,00 грн / 99 315,84 грн х 35 361,14 грн) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 422,05 грн (виходячи з розрахунку: 3 994,00 грн / 99 315,84 грн х 35 361,14 грн).

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2026 у справі №925/1419/25 – задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2026 у справі №925/1419/25 – скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-Гермес" (18001, м. Черкаси, вул. Грушевського Михайла, буд. 95, кв. 52; ідентифікаційний код 39126709) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет Еко Енерджі" (25014, Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, смт Нове, вул. Виставкова Перша, буд. 33; ідентифікаційний код 44013312) неустойку в розмірі 35 361,14 грн, а також витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 189,91 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 422,05 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №925/1419/25 повернути до місцевого господарського суду.

7. Повний текст постанови складено та підписано 02.07.2026.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

А.О. Мальченко