УХВАЛА

17 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/1086/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючої), Власова Ю. Л. та Малашенкової Т.М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Чижа Євгена Ігоровича (далі - ФОП Чиж Є.І.) 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 у справі 
за позовом Фізичної особи - підприємця Орловського Олександра Валерійовича
до ФОП Чижа Є.І.
про стягнення 1 708 825, 52 грн

ВСТАНОВИВ:
ФОП Чиж Є.І. 02.06.2026 (через систему "Електронний суд" та електронну пошту суду) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026, якою залишено без змін рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2025, а справу № 906/1086/23 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Водночас у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання по зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого. 
Відповідно до частин першої та другої статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у цій справі ухвалена 26.02.2026 (повний текст складено 08.05.2026), а тому строк на її оскарження закінчився 28.05.2026 згідно з частиною першою статті 288 названого Кодексу.
Касаційну скаргу ж було подано скаржником (через систему "Електронний суд") 02.06.2026, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 10.09.2025.
Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на подання касаційної скарги, представник скаржника - адвокат Хохленко А. О. посилається на те, що надання загального доступу до повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в Єдиному державного реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) забезпечено лише 13.05.2026, у зв`язку з чим останній вважає, що строк для подання касаційної скарги підлягає поновленню. 
Проте Суд, розглянувши наведені доводи скаржника щодо поважності причин пропуску строку на оскарження постанови суду апеляційної інстанції, відхиляє їх як необґрунтовані, з огляду на таке.
Як вбачається з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", ФОП Чиж Є.І. зареєстрував офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 26.02.2026 була доставлена скаржнику в кабінет Електронного суду 11.05.2026 о 18:26 та його представнику адвокату - Хохленку А. О. - 11.05.2026 о 18:24, а датою отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення є 12.05.2026 в 00:33, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет Електронного суду, сформованою засобами комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".
Згідно з частиною шостою статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
З огляду на викладене посилання скаржника на опублікування судового рішення в ЄДРСР 13.05.2026 є безпідставними, враховуючи, що копія оскаржуваного судового рішення була доставлена в електронний кабінет скаржника (та його представника) 11.05.2026 о 18:26, тому згідно з приписами пункту 5 частини шостої статті 242 ГПК України, судове рішення вважається врученим скаржнику 12.05.2026, а останнім днем, коли скаржник мав право на поновлення строку для звернення з касаційною скаргою є 01.06.2026 .
Однак скаржник звернувся зі скаргою 02.06.2026, тобто поза межами двадцятиденного строку з дати вручення, коли скаржник мав безумовне право на поновлення цього строку, а заявляючи клопотання про поновлення строку, скаржник не обґрунтував та не навів переконливих аргументів стосовно того, що саме позбавило останнього можливості звернутися з касаційною скаргою в межах двадцятиденного строку з дня вручення йому судового рішення 12.05.2026 в електронному кабінеті.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлений законом, у цьому разі ГПК України.
Беручи до уваги положення частини першої статті 119 ГПК України, вирішуючи питання про поновлення пропущеного процесуального строку суд має оцінити доводи заявника, та подані ним докази, що підтверджують поважність причин пропуску такого строку. 
При цьому такі доводи та докази мають підтверджувати об`єктивну неможливість заявника вчинити відповідну процесуальну дію у встановлені строки. У разі ж, коли пропуск такого процесуального строку настав у зв`язку із суб`єктивними чинниками, які залежали від самого заявника, а не через об`єктивно непереборні причини, або коли такі об`єктивно непереборні причини заявником не доведені, у суду відсутні правові підстави для визнання причин пропуску процесуального строку поважними.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що наведені скаржником підстави є неповажними, оскільки ним не наведено належних обґрунтувань та не додано доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження. 
Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. 
Крім того, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Тобто, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Зміст касаційної скарги свідчить, що підставою для касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України. 
При цьому оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення. 
Однак подана касаційна скарга не містить посилання на відповідний пункт (пункти) з передбачених частинами першою та третьою статті 310 ГПК України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень, визначену пунктом 4 частини другої вказаної норми.
З огляду на викладене Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого обґрунтування підстав, на яких подається касаційна скарга .
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки шляхом подання касаційної скарги у новій редакції, в якій уточнити наведену підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 цього Кодексу та обґрунтувати процесуальні порушення, що призвели до ухвалення незаконного судового рішення у цій справі з посиланням на відповідний пункт (пункти) з передбачених частинами першою, третьою статті 310 ГПК України, а також 
- навести інші підстави, за їх наявності, на обґрунтування причин звернення з касаційною скаргою після спливу двадцяти днів з дати вручення оскаржуваного судового рішення та надати докази на їх підтвердження.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги або відмову у відкритті касаційного провадження.
З огляду на залишення скарги без руху заявлене скаржником клопотання по зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до закінчення її перегляду в касаційному порядку залишається без вирішення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Чижа Євгена Ігоровича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 зі справи № 906/1086/23 залишити без руху.
2. Надати Фізичній особі - підприємцю Чижу Євгену Ігоровичу строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Фізичній особі - підприємцю Чижу Євгену Ігоровичу, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова