Номер провадження: 33/813/1045/26
Номер справи місцевого суду: 522/23555/25 
Головуючий у першій інстанції Циб І. В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
прокурора – Щербіни Н.М.,
особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника – Войни А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Войни Андрія Антоновича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією
23.10.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією за ч.1 ст.172-6 КУпАП.
За вказаним протоколом ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу оцінки впливу на довкілля, земельних ресурсів, біоресурсів та заповідної справи управління охорони та раціонального використання природних ресурсів Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної (військової) адміністрації, будучи державним службовцем 9 рангу категорії «В» та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно Примітки ст.172-6 КУпАП, несвоєчасно 01.04.2024, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим порушила вимоги ч.1 ст.45 Закону та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Короткий зміст судового рішення
Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 14.04.2026 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850 грн. на користь держави, стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Война А.А. в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 14.04.2026 та закрити провадження у справі.
В обґрунтування скарги захисник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернув увагу на те, що судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не враховано:
- відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, навпаки через збіг сімейних обставин, погіршення здоров`я її та її матері, яка мала важке онкологічне захворювання, ОСОБА_1 пропустила строк подачі щорічної декларації на 13 годин;
- запізнення складає лише 13 годин, що є малозначністю правопорушення (ст. 22 КУпАП), що є окремою підставою для закриття провадження у справі;
- закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Зокрема, датою виявлення правопорушення є 12.03.2025 (лист НАЗК від 14.03.2025), а ні 23.10.2025 (дата складання протоколу), що свідчить про сплив 6 місячного строку з часу виявлення правопорушення, встановленого ч.4 ст.38 КУпАП. Також на час прийняття оскаржуваного судового рішення (14.04.2026) визначений ч.4 ст.38 КУпАП дворічний термін давності притягнення ОСОБА_1 до відповідальності з часу вчинення правопорушення (01.04.2024) сплив, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Война А.А. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги. Прокурор погодилась з доводами скарги в частині пропуску судом першої інстанції дворічного строку (з моменту вчинення правопорушення) накладення стягнення, в інший частині - заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника та прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Мотиви апеляційного суду
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП встановлено, що несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма є бланкетною і при кваліфікації дій правопорушника за цією статтею необхідно керуватись спеціальним Законом.
Так, згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони або обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Водночас, пунктом 1 частини 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, суб`єкти декларування подають декларації з додержанням таких вимог: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Апеляційний суд зауважує, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, тобто таким, який не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони - мети, мотивів та наслідків, для констатації наявності якого встановлення суспільно небезпечних наслідків не вимагається.
Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків - воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності.
Таке, усвідомлення презюмується, адже особа, зазначена в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій держави, пройшла спеціальну перевірку, була попереджена і виконувала вимоги законодавства щодо фінансового контролю.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №881/2025 від 23.10.2025;
- скріншотом з Єдиного державного реєстру декларацій, з якого вбачається, що декларація подана 01.04.2024 о 12:46;
- декларацією ОСОБА_1 ;
- повідомленням відділу запобігання та виявлення корупції Одеської обласної державної адміністрації до НАЗК від 08.04.2024, отримане НАЗК 12.11.2024;
- листом НАЗК від 12.03.2025 ;
- листом ДСР НП України від 18.03.2025;
- послідовністю дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період з 11.10.2023 по 02.04.2024;
- відповіддю Одеської обласної військової адміністрації від 04.04.2025 на запит з додатками;
- поясненнями ОСОБА_1 від 30.09.2025;
- листом з управління інформаційно-аналітичних систем та захисту інформації НАЗК від 06.02.2020;
- копіями листів НАЗК (а.с.56-62);
- рапортами старшого оперуповноваженого УСР в Одеській області ДСР НП України майора поліції І.Яковлєва від 23.10.2025.
Апеляційний суд звертає окрему увагу, що згідно з послідовністю дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, які вчинила ОСОБА_1 за період з 11.10.2023 по 02.04.2024, остання здійснила вхід в систему за вказаний період лише один раз - 01.04.2024 о 12:35, заповнивши декларацію, в цей же день о 12:46 подала її (а.с.24).
На підтвердження поважності пропуску строку подачі декларації зав період з 01.01.2024 по 31.03.2024 декларант не надала суду належних доказів.
Так, встановлений ст. 45 Закону обов`язок подання суб`єктами декларування декларацій є імперативним і не ставиться Законом в залежність від будь-яких обставин (в тому числі, технічної, фізичної можливості суб`єкта декларування його реалізувати, внаслідок бездіяльності самого суб`єкта декларування, незнання закону тощо). Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Насамперед, слід зазначити, що у поясненнях від 30.09.2025 ОСОБА_1 зазначила про відсутність у неї поважних причин несвоєчасної подачі декларації, вказавши, що вона забула про терміни подання декларації (а.с.53).
Згодом сторона захисту послалась на наявність поважних причин, а саме:
1)Хворобу її матері ОСОБА_2 , яка хворіла на онкологію (на підтвердження чого надано:
- виписку із медкарти амбулаторного хворого, про перебуванні на лікуванні з 13.05.2024 по 17.05.2024 (після подачі декларації), з вказаної виписки вбачається, що ОСОБА_2 зокрема, в період з 18.01.2024 по 16.02.2024 та 20.02.- 08.03.24, з 14.03. по 10.05.2024 проходила променеву терапію (а.с.124);
-виписку епікриз із медкарти стаціонарного хворого про перебуванні на стаціонарі з 12.08.2024 по 16.08.2024 (тобто після подачі декларації) а.с.125;
- виписку епікриз із медкарти стаціонарного хворого про перебуванні на стаціонарі з 04.11.2024 по 06.11.2024 (тобто після подачі декларації) а.с.126;
- копію свідоцтва про смерть мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (після подачі декларації) а.с.128.
2) Хворобу ОСОБА_1 (гостре респіраторне захворювання з 27.03.2024) - на підтвердження чого суду надано копію результатів лабораторних досліджень від 29.03.2024 (а.с.127) без висновку лікаря з встановленням відповідного діагнозу.
Апеляційний суд приймає до уваги, що факт хвороби мати особи, яка притягається до відповідальності, та в подальшому її смерть, беззаперечно є складною обставиною, яка вимагає додаткових зусиль для належної організації свого життя. Разом з тим, вищевказана обставина не є такою, що унеможливлювала виконання ОСОБА_1 впродовж періоду з 01.01.2024 по 31.03.2024 (включно) обов`язків щодо дотримання вимог фінансового контролю, який встановлений законом. При цьому, апеляційний суд враховує, що подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не є складною та довготривалою процедурою, яка потребує значного вільного часу, що додатково підтверджується інформацією, що міститься у послідовності дій користувача на аркуші справи 24 – а саме: ОСОБА_1 заповнила та подала декларацію за 11 хвилин впродовж лише 1 дня, що свідчить про те, що подання декларації не було пов`язано із необхідністю мати значний час для подання декларації та свідчить про безвідповідальне ставлення до виконання обов`язків щодо вимог фінансового контролю, який встановлений законами України.
Відносно доводів про хворобу самої ОСОБА_1 слід зазначити про те, що суду першої інстанції та апеляційної інстанції належних доказів хвороби надано не було, а копія результатів лабораторних досліджень від 29.03.2024 без висновку лікаря про встановлення діагнозу не є належним доказом. Крім того ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не було надано доказів, що її хвороба у зазначений період позбавляла її можливості подати декларацію впродовж всього періоду з 01.01.2024 по 31.03.2024.
Отже, будь-яких поважних причин, які б могли бути визнані судом, як обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 та були пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які призвели до порушення строку подання щорічної декларації за 2023 рік, стороною захисту не наведено та відповідних доказів не надано.
Доводи адвоката про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання декларацій, не є підставою для звільнення її від відповідальності, оскільки суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі як прямого, так і непрямого умислу. Умисел особи при вчиненні зазначеного діяння охоплює усвідомлення нею свого обов`язку подати декларацію у визначений законом строк. ОСОБА_1 , маючи статус суб`єкта декларування, була достеменно обізнана про вимоги статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», а отже, усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки у вигляді порушення вимог фінансового контролю та свідомо припускала їх настання (діючи з непрямим умислом). Крім того, склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, є формальним, що означає, що відповідальність за вказаною нормою настає за сам факт несвоєчасного подання декларації за відсутності поважних причин, незалежно від мотивів особи чи наявності мети приховати власні статки. Будь-яких об`єктивних перешкод (наприклад, технічних збоїв системи НАЗК чи тривалої хвороби), які б унеможливлювали вчасне виконання ОСОБА_1 свого обов`язку, матеріали справи не містять, що свідчить про наявність у її діях складу інкримінованого правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, за малозначністю, також оцінюються судом апеляційної інстанції критично, з огляду на таке.
Звільнення від адміністративної відповідальності, у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення, передбачене ст.22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність та правову виправданість звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.
Адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 КУпАП, за своїм правовим змістом та спрямованістю характеризується високим рівнем суспільної небезпеки, оскільки посягає на засади фінансового контролю. Такий контроль є інструментом забезпечення прозорості та обов`язковий для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Зазначені особи мають безумовно виконувати передбачені законом вимоги, незалежно від того, чи змінювався їхній матеріальний стан, а також незалежно від наявності позитивних характеристик за місцем роботи чи інших особистих заслуг.
Вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, нівелює встановлені антикорупційним законодавством вимоги й обмеження. Воно посягає на встановлений порядок діяльності органів влади, дискредитує інститут публічної служби та знижує рівень довіри суспільства до державних інституцій. Само по собі несвоєчасне подання декларації, навіть за відсутності негативних наслідків у вигляді приховування статків, свідчить про неналежне ставлення суб`єкта декларування до своїх прямих законодавчих обов`язків.
За змістом ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (принцип генеральної та спеціальної превенції).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за обставин даної справи застосування до ОСОБА_3 положень ст. 22 КУпАП є невиправданим, оскільки звільнення від відповідальності за порушення правил фінансового контролю не сприятиме досягненню мети адміністративного стягнення та не відповідатиме загальним засадам запобігання і протидії корупції в державі.
Посилання апелянта на судову практику в інших справах не має преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 
Разом з тим, частково знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги щодо спливу строку притягнення особи до відповідальності, з огляду на таке.
За положеннями ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Щодо порушення шестимісячного строку суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про його дотримання, оскільки під виявленням правопорушення слід розуміти не просто встановлення факту події, а встановлення повного складу правопорушення, що включає перевірку статусу суб`єкта, наявності у нього обов`язку подати декларацію, а головне - відсутності поважних причин несвоєчасного подання. До моменту отримання пояснень від особи та завершення збору доказів, уповноважена особа не має достатніх підстав для висновку про наявність вини, оскільки складовою ознакою адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є несвоєчасне подання відповідної декларації без поважних причин, наявність чи відсутність яких можливо встановити лише після відібрання пояснень від особи – суб`єкта декларування, які слід оцінювати у сукупності із усіма іншими доказами несвоєчасності подання такої декларації.
Як вбачається з матеріалів справи пояснення від ОСОБА_1 відібрано 30.09.2025, а протокол складено 23.10.2025.
Апелянт вважає, що моментом виявлення правопорушення є 12.03.2025 – дата встановлення НАЗК факту несвоєчасного подання декларації (лист НАЗК а.с.16-17).
Насамперед, слід зазначити, що у вказаному листі НАЗК повідомило Департамент стратегічних розслідувань НП України лише про встановлення саме факту несвочасного подання, зокрема ОСОБА_1 відповідної декларації. 
У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
При цьому, крім факту встановлення несвоєчасності подання декларації для наявності складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, необхідно також встановити відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації та чи є відповідна особа суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» тощо.
Відповідно до роз`яснень Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09.04.2021 за №1089/0/2-21 виявлення адміністративного правопорушення - це установлення наявності підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення (збір документів, інформації, відібрання пояснень, тощо). Висновок про те, що виявлене правопорушення, пов`язане з корупцією, як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 824/1164/18-а, від 22.02.2022 у справі № 260/511/19, від 18.05.2022 у справі № 813/4354/17, від 01.06.2022 у справі № 440/698/20, від 27.07.2022 у справі № 1340/5822/18 та від 18.01.2024 у справі № 522/12566/18.
Також відповідні роз`яснення надані 26.04.2021 НАЗК, за якими початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, проте факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу.
Комітетом з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної Ради України в листі від 11.09.2018 за №04-18/10-1584 зазначено, що визначений ст.254 КУпАП строк для складання протоколу починає свій відлік лише після того як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій. Моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на складання протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (притягається до адміністративної відповідальності) здійснити дії, визначені частинами 2-4 ст.256 КУпАП.
Отже, певна інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення можуть бути відомі будь-кому (безпосередньому керівнику, викривачу, правоохоронному орган тощо). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи тощо, що підтверджує помилковість доводів апелянта, що днем виявлення правопорушення - є 12.03.2025 (дата листа НАЗК). Виявити правопорушення означає встановити наявність усіх передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак конкретного правопорушення. Право встановлення цього факту і його документування має особа, уповноважена на складання протоколу.
Відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.255 КУпАП органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, у випадках, передбачених ст.172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), є уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.
Натомість, за положеннями п.1 ч.1 ст.255 КУпАП Національне агентство з питань запобігання корупції складає протоколи у випадках, передбачених статтями 172-4 - 172-9, у частині правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Посада ОСОБА_1 не віднесена до посад, визначених у примітці до ст.56 Закону України «Про запобігання корупції», які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища. Тому НАЗК в даному випадку не є органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.
Особою уповноваженою на складання відповідного протоколу у даному випадку є посадові особи органів Нацполіції.
Уповноважена на складення протоколу особа з 20.03.2025 по 23.10.2025 вчиняла ряд процесуальних дій для перевірки наявності/відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто проводилась всебічна перевірка щодо можливого правопорушення і збір доказів для встановлення події та складу правопорушення. 
23.10.2025 закінчено збирання доказів, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративно правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та вручено його ОСОБА_1 . 
Відтак, датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є момент з`ясування всіх необхідних даних, який в даному випадку збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення (23.10.2025), оскільки лише після отримання таких даних можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення. На момент складання протоколу були зібрані усі необхідні докази, що в сукупності свідчать про наявність ознак складу правопорушення (в тому числі опитано особу та встановлено відсутність поважних підстав несвоєчасного подання декларації у визначений строк), та існувала можливість вручити вказаний протокол особі, виконавши дії, визначені ч.ч. 2-4 ст.256 КУпАП, а отже шестимісячний строк, встановлений ч.4 ст.38 КУпАП не закінчився, до чого обґрунтовано дійшов місцевий суд.
Разом з тим, місцевим судом не враховано, що частиною 4 ст.38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено не пізніше двох років з дня його вчинення.
З матеріалів справи вбачається, що правопорушення вчинено – 01.04.2024 (несвоєчасно подано декларацію), а оскаржуване судове рішення, яким особу притягнуто до відповідальності, ухвалено – 14.04.2026, тобто поза межами строку, встановленого ч.4 ст.38 КУпАП. 
Отже, доводи апеляційної скарги в частині застосування строків притягнення до адміністративної відповідальності, які встановлені ст.38 КУпАП, є обґрунтованими, тому оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.
За положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.
Відповідно ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі.
З огляду на викладене та зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Войни Андрія Антоновича – задовольнити частково.
Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     І.А. Артеменко