ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/228/26 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М., 
розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон», м. Ужгород
до відповідача Фізичної-особи підприємця Каграманова Марата Геннадійовича, м. Ужгород
про стягнення 66 731,55 грн заборгованості

секретар судового засідання – Піпар А.Ю. 
учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон» звернулося до Господарського суду Закарпатської з позовом про стягнення з Фізичної-особи підприємця Каграманова Марата Геннадійовича 64 700,00 грн заборгованості за надані послуги згідно з Договором за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024, за несвоєчасну сплату якої позивачем нараховано 1187,72 грн інфляційних втрат та 843,83 грн – 3% річних.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/228/26 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2026 року.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та встановлено строки для подання заяв по суті спору.
Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов від 18.03.2026 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На спростування аргументів відповідача позивачем 23.03.2026 через «Електронний суд» подано відповідь на відзив від 23.03.2026 року.
Окрім того, згідно з заявою від 13.04.2026 позивач просить здійснити розподіл понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в сумі 12 000,00 грн, які покласти на відповідача у справі.
ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих позивачем послуг з контролю за несенням служби відомчої охорони за Договором за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024 у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість за надані послуги з охорони за період з березня по квітень 2025 року та з липня по грудень 2025 року включно в розмірі 64 700,00 грн, з вимогами про стягнення якої разом з нарахованими позивачем за період з 16.03.2025 по 25.02.2026 втратами від інфляції в розмірі 1187,72 грн та 843,83 грн – 3% річних подано даний позов до Господарського суду.
Заперечення (відзив) відповідача.
Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов від 18.03.2026 заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про укладення 01.05.2025 Додаткової угоди №3 до Договору за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024, якою було викладено у новій редакції пункти 1, 3та Додаток 1 до такого Договору, за якими з травня 2025 року знято з послуг контролю несення служби відомчої охорони частину об`єктів, а вартість таких послуг з травня 2025 року становить 4700,00 грн.
В даному аспекті звертає увагу суду, що сума заборгованості перед позивачем повинна становити 20 700,00 грн, яку відповідач намагався добровільно оплатити, однак платіж був повернутий банком через неактивність розрахункового рахунку позивача.
Зауважує, що укладений сторонами правочин про внесення змін до Договору свідчить про однакове розуміння, спільне волевиявлення сторін та загальне розуміння наслідків власних дій, а твердження про нібито усні домовленості сторін є необґрунтованими та безпідставними та не мають жодного документального підтвердження.
Вказує, що позивачем не надано жодного підтвердження надання послуг відповідачу, окрім доданих до позовної заяви трекінгу переміщення машини, що не свідчить про надання послуг, а на запит відповідача, позивачем не було надано жодної відповіді, що свідчить про недобросовісну поведінку позивача та недоведення факту надання послуг.
За позицією відповідача дії позивача щодо вимоги безпідставного стягнення оплати за невмотивованою вартістю та нехтуванням умов Договору вказують не лише про безпідставне збагачення за рахунок відповідача, але також порушують принципи добросовісності і звичаїв ділового обороту.
Відповідь на відзив.
Позивач згідно з поданою суду відповіддю на відзив від 23.03.2026 звертає увагу, що факт надання позивачем послуг у березні-квітні, липні-грудні 2025 року не заперечується та не спростовується відповідачем, а лише зазначається про невмотивовану вартість послуг, тоді як умовою для задоволення позову про стягнення заборгованості за надані послуги з охорони майна, є установлення обставин фактичного надання виконавцем (охоронцем) послуг за договором, а важливим є в даному аспекті відрізняти сам факт надання послуг від результату їх надання, оцінка якому надається крізь призму критеріїв належності їх надання.
Пояснює, що факт надання послуг відповідачу у спірний період підтверджується роздруківками з GPS трекера автомобіля Renault Duster, р.н. НОМЕР_1 , який безпосередньо залучався до виконання Договору, записами Журналу ГШР (груп швидкого реагування), які безпосередньо залучалися до виконання Договору, а відтак, ненадання рахунку, як і акта наданих послуг, про яке зазначає відповідач у відзиві від 18.03.2026, не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплати отриманих послуг.
Доводить, що до моменту отримання даної позовної заяви відповідач протягом майже восьми місяців жодним чином не заявляв щодо помилковості сплачених коштів за травень-червень 2025 року та лише після отримання позовної заяви відповідач неправомірно та безпідставно заявив про помилковість сплачених коштів з метою уникнення оплати позивачу 64 700,00 грн. за фактично надані послуги у березні-квітні, липні-грудні 2025 року.
Звертає увагу, що у платіжних вимогах-дорученнях № 67 від 19.05.2025, № 80 від 19.06.2025 в призначенні платежів відповідачем чітко зазначено номери і дати рахунків за відповідні місяці, які виставлені позивачем на суму по 10 200,00 грн. на місяць, позивач продовжував надавати послуги за всіма об`єктами охорони по Договору та виставляти рахунки на суму 10 200,00 грн, а відповідач відповідно продовжував оплачувати фактично надані послуги у незмінному розмірі 10 200,00 грн , зокрема за травень-червень 2025 року і такі дії відповідача можна розцінити як конклюдентні дії на підтвердження його наміру, а також продовження дії Договору в попередній редакції.
В даному аспекті вважає, що поведінка відповідача не відповідає принципу естопель і доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).
Також, акцентує увагу, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо відмови від підписання актів надання послуг за березень-квітень, липень-грудень 2025 року згідно з Договором, а заперечення викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та складаються здебільшого з припущень, які не мають братися до уваги судом при розгляді даної справи, а тому мають бути відхилені.
Окрім того, повідомляє, що поточний рахунок позивача змінився з березня 2026 року, що підтверджується долученою до відповіді на відзив довідкою банківської установи.
Заперечення.
Відповідачем не подано суду заперечень на відповідь на відзив відповідно до ст. 167 ГПК України. 
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон», як Охороною та Фізичною особою-підприємцем Каграмановим Маратом Геннадійовичем, як Замовником було укладено Договір за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD (надалі — Договір), за умовами п. 1. якого Охорона зобов`язується здійснювати контроль за несенням служби відомчої охорони на об`єктах Замовника:
- Сонячні електропанелі ТОВ «Природі Енергоджерела» за адресою 89473, Закарпатська область, Ужгородський район, село Тисаашвань, вулиця Латориця, будинок 58;
- склади ТОВ «ДЛК ДДТ», за адресою 88001, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Гранітна, будинок 11;
- ресторан Чорноморка, за адресою 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Підградська, будинок 33Б;
- парковка на авторинку ТОВ «Автоярмарок», за адресою 89436, Закарпатська область, Ужгородський район, село Кінчеш, вулиця Фізкультурна, будинок;
- офіс та склади «Ужгородоптторг», за адресою 88020, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Чурговича, будинок 2;
- котеджний комплекс СОХО, за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, село Розівка;
- комплекс складів ТОВ «Стінг» мкрн Бази, 88020, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Болгарська, будинок 7;
- кафе Холідей , за адресою 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Пушкіна, будинок 3, приміщення 2;
- завод Шемакс, за адресою 89423, Закарпатська область, Ужгородський район, село Концово, вулиця Миру, будинок 168,
згідно графіку, розробленому спільно з Власником, надати перелік осіб, що мають право здійснювати контроль. Контроль здійснюється шляхом проведення фізичних перевірок несення служби сторожовим складом Власника. Вносити пропозиції по удосконаленню охорони об`єкту. При виявленні правопорушень та злочинів, вживати заходи у відповідності з законодавством України.
Відповідно до п. 2. Договору Власник зобов`язується забезпечити вільний доступ на охороняємий об`єкт працівників охорони (при наявності посвідчень), в межах, необхідних для виконання ними своїх обов`язків. Знайомити працівників охорони з існуючими на об`єкті правилами внутрішньооб`єктового режиму, які стосуються здійснення охороною своїх функцій.
За змістом п. 3. Договору вартість надання послуги Охорони становить:
- Сонячні електропанелі ТОВ «Природі Енергоджерела» - 2000,00 грн на місяць (без ПДВ);
- склади ТОВ «ДЛК ДДТ» - 500,00 грн на місяць (без ПДВ);
- ресторан Чорноморка – 1000,00 грн на місяць (без ПДВ);
- парковка на авторинку ТОВ «Автоярмарок» - 500,00 грн на місяць (без ПДВ);
- офіс та склади «Ужгородоптторг» - 500,00 грн на місяць (без ПДВ);
- котеджний комплекс СОХО – 2000,00 грн на місяць (без ПДВ);
- комплекс складів ТОВ «Стінг» мкрн Бази – 500,00 грн на місяць (без ПДВ);
- кафе Холідей – 200,00 грн на місяць (без ПДВ);
- завод Шемакс – 3000,00 грн на місяць (без ПДВ).
В разі зміни факторів, які впливають на ціну послуг, що надаються Охороною відповідно до даного Договору, сторони можуть внести відповідні зміни до цього Договору.
Відповідно до Додатку №1 до Договору (Протокол узгодження вартості послуг) визначено загальну вартість послуг по визначених в п. 1 Договору об`єктах за один календарний місяць в сумі 10 200,00 грн. Час здійснення охорони Об`єкту Замовника: виїзд машини 1 раз в нічний час з 21:00 по 6:00 кожного дня.
Згідно з п. 4 Договору оплата за послуги здійснюються щомісячно платіжними вимогами- дорученнями Охорони не пізніше 15 числа поточного місяця.
За згодою сторін договір може бути доповнений особливими, а також додатковими умовами його виконання (п. 5 Договору).
Строк дії Договору визначено у його п. 6, за яким Договір укладається на термін 12 місяців і діє з 01 липня 2024 року.
Якщо за 15 діб до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах (п. 7 Договору).
Відповідно до п. 11 Договору зміни та доповнення до цього Договору вносяться в порядку, передбаченому чинним законодавством України, шляхом укладення сторонами додаткових угод.
01 липня 2024 року сторонами укладено також Додаткову угоду №1 до Договору відповідно до п. 1 якої викладено в новій редакції пункти 6 та 9.1. Договору, зокрема в частині строку його дії – 20 місяців з 01.07.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та встановлення обов`язку Замовника здійснити оплату фактично наданих послуг та відшкодування Охороні збитків у розмірі суми щомісячних нарахувань за період до закінчення терміну дії Договору в разі необґрунтованої відмови від Договору.
Також, з долучених сторонами доказів вбачається, що 01 травня 2025 року на підставі листа Замовника №25/2025 від 16.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон», як Виконавцем та Фізичною особою-підприємцем Каграмановим Маратом Геннадійовичем, як Замовником укладено Додаткову угоду №3 до Договору (надалі – Додаткова угода №3), якою викладено в новій редакції п.п. 1, 3 Договору, Додаток №1 до Договору щодо визначення переліку об`єктів Замовника, на яких Виконавець зобов`язується здійснювати контроль за несенням служби відомчої охорони та вартості відповідних послуг.
Так, відповідно до п. 1 Договору (в редакції Додаткової угоди №3) Виконавець зобов`язується здійснювати контроль за несенням служби відомчої охорони на об`єктах Замовника:
- склади ТОВ «ДЛК ДДТ», за адресою 88001, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Гранітна, будинок 11;
- ресторан Чорноморка, за адресою 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Підградська, будинок 33Б;
- кафе Холідей , за адресою 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Пушкіна, будинок 3, приміщення 2;
- завод Шемакс, за адресою 89423, Закарпатська область, Ужгородський район, село Концово, вулиця Миру, будинок 168,
згідно графіку, розробленому спільно з Власником, надати перелік осіб, що мають право здійснювати контроль. Контроль здійснюється шляхом проведення фізичних перевірок несення служби сторожовим складом Власника. Вносити пропозиції по удосконаленню охорони об`єкту. При виявленні правопорушень та злочинів, вживати заходи у відповідності з законодавством України.
Пунктом 3 Договору (в редакції Додаткової угоди №3) визначено, що вартість надання послуги Виконавцем становить:
- склади ТОВ «ДЛК ДДТ» - 500,00 грн на місяць (без ПДВ);
- ресторан Чорноморка – 1000,00 грн на місяць (без ПДВ);
- кафе Холідей – 200,00 грн на місяць (без ПДВ);
- завод Шемакс – 3000,00 грн на місяць (без ПДВ).
В разі зміни факторів, які впливають на ціну послуг, що надаються Виконавцем відповідно до даного Договору, сторони можуть внести відповідні зміни до цього Договору.
За змістом п. 3 Додаткової угоди №3 вона набирає чинності з моменту підписання сторонами і є невід`ємною частиною.
Додатком №1 до Договору (в редакції Додаткової угоди №3), який за його змістом вступає в дію з 01.05.2025 визначено загальну вартість послуг по визначених в п. 1 Договору (в редакції Додаткової угоди №3) об`єктах за один календарний місяць в сумі 4700,00 грн. Час здійснення охорони Об`єкту Замовника: виїзд машини 1 раз в нічний час з 21:00 по 6:00 кожного дня.
За твердженням позивача ним на виконання умов Договору надавалися визначені послуги контролю за несенням служби відомчої охорони на визначених у п. 1 Договору об`єктах Замовника у період з липня 2024 року по грудень 2025 року включно на суму 204 000,00 грн, однак відповідачем не здійснено повної оплати вартості наданих йому послуг у визначений Договором строк, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 64 700,00 грн, стягнення якої разом з нарахованими відсотками річними та втратами від інфляції і є предметом судового розгляду у цій справі.
На підтвердження означених обставин суду надано:
- рахунки на оплату №8152 від 01.07.2024 за червень 2024 року (на суму 20 400,00 грн), №476 від 01.07.2024 за липень 2024 року (на суму 10 200,00 грн), №920 від 01.08.2024 за серпень 2024 року (на суму 10 200,00 грн), №2986 від 01.09.2024 за вересень 2024 року (на суму 10 200,00 грн), №2631 від 01.10.2024 за жовтень 2024 року (на суму 10 200,00 грн), №4886 від 01.11.2024 за листопад 2024 року (на суму 10 200,00 грн), №6212 від 01.12.2024 за грудень 2024 року (на суму 10 200,00 грн), №423 від 02.01.2025 за січень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №1613 від 01.02.2025 за лютий 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №2783 від 01.03.2025 за березень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №3932 від 01.04.2025 за квітень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №5025 від 01.05.2025 за травень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №6108 від 01.06.2025 за червень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №7192 від 01.07.2025 за липень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №8244 від 01.08.2025 за серпень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №9560 від 01.09.2025 за вересень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №10553 від 01.10.2025 за жовтень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №11524 від 01.11.2025 за листопад 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №12464 від 01.12.2025 за грудень 2025 року (на суму 10 200,00 грн);
- акти надання послуг №2770 від 31.03.2025 за березень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №3917 від 30.04.2025 за квітень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №7178 від 31.07.2025 за липень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №8229 від 31.08.2025 за серпень 2025 року (на суму 10 200,00 грн),№9546 від 30.09.2025 за вересень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №10536 від 31.10.2025 за жовтень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №11515 від 30.11.2025 за листопад 2025 року (на суму 10 200,00 грн), №12452 від 31.12.2025 за грудень 2025 року (на суму 10 200,00 грн), які підписані представником Виконавця – Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон».
Фактичне надання послуг за Договором доводиться позивачем долученими до позовної заяви трекінгами відстеження автомобіля Renault Duster (вибірково по датах в період дії Договору), д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , Договором оренди автомобіля від 03.06.2024 року.
Оплата відповідачем на користь позивача грошових коштів в загальній сумі 139 300,00 грн підтверджується долученими до позовної заяви платіжними вимогами-дорученнями №130 від 05.08.2024 (на суму 30 600,00 грн), №148 від 05.09.2024 (на суму 10 200,00 грн), №172 від 03.10.2024 (на суму 10 200,00 грн), №211 від 26.12.2024 (на суму 10 200,00 грн), №20 від 07.02.2025 (на суму 10 200,00 грн), №21 від 07.02.2025 (на суму 10 200,00 грн), №27 від 04.03.2025 (на суму 10 200,00 грн), №40 від 19.03.2025 (на суму 10 200,00 грн), №56 від 23.04.2025 (на суму 10 200,00 грн), №67 від 19.05.2025 (на суму 10 200,00 грн), №80 від 19.06.2025 (на суму 10 200,00 грн).
Надіслана позивачем 15.01.2026 (опис вкладення в цінний лист, фіскальний чек від 15.01.2026, поштова накладна 8801500269865) на адресу відповідача претензія від 14.01.2026 за №03/2026 про сплату заборгованості в розмірі 64 700,00 грн разом з актами надання послуг за березень-квітень 2025 року та липень-грудень 2025 року залишена Фізичною-особою підприємцем Каграмановим Маратом Геннадійовичем без задоволення.
При цьому, згідно з долученою до позовної заяви відповіддю на претензію за №2026/01 від 22.01.2026 відповідач просив здійснити перерахунок заборгованості за Договором з урахуванням внесених до нього Додатковою угодою №3 змін в частині переліку об`єктів Замовника та вартості наданих позивачем послуг.
Окрім того, листами №2026/02, №2026/03 та №2026/04 від 22.01.2026 відповідач просив надати докази на підтвердження фактичного надання послуг за Договором, розтермінувати сплату документально підтвердженої суми заборгованості (з урахуванням Додаткової угоди №3 до Договору) та розірвати Договір за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024 за закінченням строку його дії.
ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі – ГК України в редакції на час існування спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором про надання послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Невідповідним, при цьому, суд вважає покликання позивача в його заявах по суті на правову природу укладеного між сторонами договору як на договір охорони, позаяк за ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.
Таким чином, предметом договору охорони є забезпечення недоторканості особи чи майна, які охороняються, тоді як предметом укладеного між сторонами договору є здійснення контролю за несенням служби відомчої охорони, який відповідно до п. 1 Договору полягає у проведенні фізичних перевірок несення служби сторожовим складом власника, внесення пропозицій по удосконаленню охорони об`єкту, вжиття заходів у відповідності з законодавством України при виявленні правопорушень та злочинів.
При цьому, зміст Додатку №1 до Договору свідчить, що фактично такі послуги контролю надавалися шляхом виїзду машини 1 раз в нічний час з 21:00 по 6:00 кожного дня.
З урахуванням викладеного, укладений між сторонами Договір не може вважатися договором охорони, а є звичайним договором про надання послуг, які визначені в такому договорі на встановлених умовах.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
В даному випадку судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024 є укладений, недійсним судом не визнавався, у встановленому Законом порядку сторонами змінений чи розірваний не був, а відтак підлягає до виконання сторонами на визначених ним умовах.
Як встановлено судом, факт надання позивачем послуг контролю за несенням служби відомчої охорони за Договором за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024 з липня 2024 року по грудень 2025 року включно підтверджується наданими позивачем наданими позивачем Актами надання послуг, рахунками в цей період, трекінгами відстеження автомобіля Renault Duster (вибірково по датах в період дії Договору), д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , Договором оренди автомобіля від 03.06.2024 року та не заперечено відповідачем у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами.
Суд також враховує, що відповідач за змістом надісланих у відповідь на претензію позивача листів №2026/01, №2026/02, №2026/03 та №2026/04 від 22.01.2026 не заперечував фактичне надання йому послуг контролю за договором, зазначаючи лише про необхідність надання йому документального підтвердження факту надання таких послуг, висловлював незгоду з визначеною позивачем вартістю таких послуг (без урахування Додаткової угоди №3 до Договору) та просив розглянути питання розстрочення оплати заборгованості за Договором.
Водночас, за встановленими у справі обставинами оплата за послуги здійснюються щомісячно платіжними вимогами-дорученнями Охорони не пізніше 15 числа поточного місяця (п. 4 Договору), у зв`язку з чим суд погоджується з аргументами позивача, що у спірних правовідносинах факт непідписання відповідачем Актів надання послуг, як і обставина отримання чи не отримання підприємцем рахунку не мають правового значення при підтвердженні обов`язку Замовника за Договором щомісячно здійснювати оплату наданих йому послуг контролю за охороною у визначеному Договором розмірі.
Позатим, суд враховує, що надані позивачем докази, зокрема рахунки на оплату, розрахунок заборгованості свідчать, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон» вартість послуги контролю у період з травня по грудень 2025 року визначалася без урахування внесених до Договору змін відповідно до Додаткової угоди №3 до Договору.
Так, матеріали справи свідчать, що за взаємною згодою сторін у період з травня 2025 року до переліку об`єктів, на яких позивачем надавалися послуги контролю за охороною за Договором внесено зміни шляхом виключення з такого переліку п`яти об`єктів (Сонячні електропанелі ТОВ «Природі Енергоджерела», парковка на авторинку ТОВ «Автоярмарок», офіс та склади «Ужгородоптторг», котеджний комплекс СОХО, комплекс складів ТОВ «Стінг»), у зв`язку з чим з 01.05.2025 зменшено також щомісячну вартість послуг за Договором з 10 200,00 грн до 4700,00 грн (п.п. 1, 3 Додаткової угоди №3 від 01.05.2025 до Договору, п.п. 1, 3 Додатку №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №3).
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України).
Таким чином, уклавши Додаткову угоду №3 до Договору та змінивши таким чином як перелік об`єктів, на яких позивач надає послуги по контролю, так і вартість таких послуг та зазначивши в такій додатковій угоді та в Додатку №1 до Договору у новій редакції про поширення дії змінених умов Договору на правовідносини, починаючи з 01.05.2025, сторонами добровільно змінено такі умови, а відтак, у позивача у період з травня по грудень 2025 року був відсутній обов`язок надавати визначені Договором послуги по виключених з п. 1 Договору об`єктах (Сонячні електропанелі ТОВ «Природі Енергоджерела», парковка на авторинку ТОВ «Автоярмарок», офіс та склади «Ужгородоптторг», котеджний комплекс СОХО, комплекс складів ТОВ «Стінг») та, відповідно, відсутнє право вимагати їх оплати від відповідача у справі як заборгованість за Договором за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD від 01.07.2024.
Надаючи оцінку аргументам позивача щодо наявності факту повторної зміни умов Договору шляхом фактичного повернення до попередньої редакції у зв`язку з конклюдентними діями відповідача щодо оплати виставлених у травні та червні 2025 року рахунків на суму 10 200,00 грн, суд звертає увагу, що статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
За змістом п .11 Договору зміни та доповнення до нього вносяться в порядку, передбаченому чинним законодавством України, шляхом укладення сторонами додаткових угод.
Доказів укладення між сторонами додаткової угоди, якою б визначалася вартість наданих позивачем послуг у травні-грудні 2025 року в розмірі саме 10 200,00 грн на місяць матеріали справи не містять, а відтак не мають в спірному випадку жодного значення як факт виставлення позивачем рахунків в цей період на суму 10 200,00 грн на місяць, так і зазначення Товариством в Актах наданих послуг переліку виключених з Договору об`єктів, а сплата відповідачем рахунків №5025 від 01.05.2025 за травень 2025 року та №6108 від 01.06.2025 за червень 2025 року на загальну суму 20 400,00 грн (платіжні вимоги-доручення №67 від 19.05.2025 (на суму 10 200,00 грн), №80 від 19.06.2025 (на суму 10 200,00 грн) не може свідчити ні про погодження нових змін до Договору, ні про фактичне надання послуг на означену суму та може вважатися або погашенням заборгованості попередніх періодів, або передоплатою за періоди наступні (в залежності від актуального стану розрахунків сторін за Договором на момент такої оплати).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.
Тлумачення п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).
Надаючи оцінку аргументам позивача щодо суперечливості поведінки відповідача та її невідповідності принципу естопель, суд зазначає про суперечливість поведінки у спірних правовідносинах і самого позивача, який уклавши Додаткову угоду №3 до Договору, виключивши з об`єктів контролю за охороною більшу частину об`єктів та змінивши, відповідно, щомісячну вартість послуг, продовжував нараховувати вартість послуг за Договором виходячи з попередньої редакції Договору та, за його твердженням, надававши послуги контролю за охороною і по виключених з Договору об`єктах.
При цьому, не можуть вважатися судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту надання послуг з травня по грудень 2025 року по виключених з п. 1 Договору об`єктах долучені до позовної заяви трекінги відстеження автомобіля Renault Duster, позаяк з таких неможливо встановити ні конкретну дату (число, місяць, рік), ні маршрут руху зазначеного у них автомобіля у їх взаємозв`язку із зазначеними в п. 1 Договору об`єктами та часу надання послуги відповідно до Додатку №1 до Договору.
В даному контексті суд звертає увагу позивача, що в разі дійсного надання послуг контролю за несенням служби відомчої охорони з травня по грудень 2025 року по виключених з п. 1 Договору об`єктах (Сонячні електропанелі ТОВ «Природі Енергоджерела», парковка на авторинку ТОВ «Автоярмарок», офіс та склади «Ужгородоптторг», котеджний комплекс СОХО, комплекс складів ТОВ «Стінг») документальному доведенню підлягав би факт прийняття таких послуг Замовником за Договором (до прикладу, шляхом підписання Акту надання послуг), а за відсутності таких доказів у Товариства можуть мати місце збитки (пов`язані з наданням відповідних послуг), розмір яких на залежить від договірної ціни послуги контролю та які можуть бути покладений на відповідача при умові документального доведення факту спричинення підприємця до їх завдання
З урахуванням наведеного, суд вважає правомірним та документально підтвердженим нарахування відповідачу оплати за Договором у період з липня 2024 року по квітень 2025 року включно, виходячи з встановленої у п. 3 Договору та Додатку №1 до Договору місячної вартості послуг контролю в сумі 10 200,00 грн на календарний місяць та з травня 2025 року по грудень 2025 року включно, виходячи з встановленої у новій редакції п. 3 Договору та Додатку №1 до Договору відповідно до Додаткової угоди №3 місячної вартості послуг контролю в сумі 4700,00 грн на календарний місяць.
Таким чином, загальна вартість наданих позивачем відповідачу у період з липня 2024 року по грудень 2025 року послуг становить 139 600,00 грн, а відтак, з урахуванням розміру оплачених підприємцем у цей період послуг на суму 118 900,00 грн (платіжні вимоги-доручення №130 від 05.08.2024 (частково, на суму 10 200,00 грн), №148 від 05.09.2024, №172 від 03.10.2024, №211 від 26.12.2024, №20 від 07.02.2025, №21 від 07.02.2025, №27 від 04.03.2025, №40 від 19.03.2025, №56 від 23.04.2025, №67 від 19.05.2025, №80 від 19.06.2025), заборгованість Замовника за Договором становить 20 700,00 грн.
Суд також приймає до уваги, що рахунок на оплату №8152 від 01.07.2024 за червень 2024 року (на суму 20 400,00 грн) не стосується спірних у справі правовідносин, позаяк Договір за контролем несення служби відомчої охорони №Ужг/000457-JDD укладено сторонами 01.07.2024 та діє він саме з липня 2024 року, про що переконливо свідчить п. 6 Договору, а здійснена відповідно до платіжної вимоги-доручення №130 від 05.08.2024 оплата (частково, на суму 20 400,00 грн) за попередній період також не може враховуватися у загальній вартості послуг за цим Договором.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином та у повній мірі не виконав, у зв`язку з чим на час розгляду справи в суді за ним рахується заборгованість в розмірі 20 700,00 грн, що не спростовано відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з Замовника заборгованості за Договором підлягають до часткового задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.
У задоволенні вимог про стягнення з відповідача 44 000,00 грн заборгованості належить відмовити, позаяк вимоги у цій частині заявлені без урахуванням змінених умов Договору та без документально доведення факту надання послуг на цю суму саме за укладеним між сторонами Договором.
Щодо 3 % річних та втрат від інфляції.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з поданим позивачем розрахунком, за неналежне виконання зобов`язань позивачем нараховано відповідачу за несвоєчасну сплату вартості послуг за квітень-травень 2025 року та липень-грудень 2025 року включно за кожен місяць окремо за період з 16.03.2025 по 25.02.2025 – 3% річних в розмірі 843,83 грн та інфляційні втрати на суму 1187,72 грн.
Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку позовних вимог в цій частині, суд, з урахуванням документально підтвердженого розміру заборгованості за Договором на суму 20 700,00 грн (тобто за період серпень (частково) – грудень 2025 року включно) вважає правомірними, документально підтвердженими та обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 211,86 грн – 3% річних та 498,62 грн втрат від інфляції, а позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.
У задоволенні вимог про стягнення з відповідача 631,97 грн відсотків річних та 689,10 грн втрат від інфляції належить відмовити, позаяк відповідні нарахування позивачем здійснені за відсутності документально підтвердженого розміру заборгованості за Договором.
При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:
Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Не виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.20 у справі №910/13071/19 надала наступні роз`яснення:
- сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця;
- якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці;
- методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
1) час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
2) час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до задоволення в заявленому розмірі.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони у справі пропорційно розміру задоволено позовних вимог.
В той же час, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 665,60 грн може бути повернутий з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон» в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням.
Крім того, відповідно до поданої суду заяви від 13.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон» просить суд розподілити за результатами розгляду справи 12 000,00 грн витрат на правничу допомогу відповідно до укладеного між ним та Адвокатським бюро «Світлани Фуголь» Договору про надання правничої допомоги від 02.01.2026 року.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Статтею 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Частина перша статті 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Судом встановлено, що в позовній заяві позивачем заявлено про наявність витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в орієнтовному розмірі 8000,00 грн та зазначено, що докази їх понесення будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.
При цьому, до моменту ухвалення судом рішення у цій справі позивач подав суду заяву від 13.04.2026 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, до якою долучено копії договору про надання правничої допомоги від 02.01.2026 з Додатком №1 до нього, Акта прийому-передачі наданих послуг від 09.04.2026, відповідно до яких загальна вартість наданих адвокатом послуг по даній справі становить 12 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Водночас, суд звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21тощо (п.п. 8.39.-8.41. постанови Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
В даному контексті суд звертається до правової позиції, зазначеній у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
1) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);
2) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);
3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
Поряд з цим відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Відповідно до п. 1.1. укладеного 02.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон», як Клієнтом та Адвокатським бюро «Світлани Фуголь», як Бюро Договору про надання правничої допомоги №73 (надалі – Договір №73) Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правничу допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, у тому числі у банківських та інших фінансових установах, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної податкової служби України, Державної митної служби України, Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань, - а Клієнт, в свою чергу, зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених Договором.
Згідно з пунктом 4.1. Договору №73 розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правничу допомогу, визначається Сторонами у Додатку до цього Договору.
Додатком №1 до Договору №73 встановлено вартість правничої допомоги (розмір гонорару) залежно від виду правничої допомоги.
За змістом п. 5.1. Договору №73 Бюро надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), в якому зазначається зміст наданої правничої допомоги, обсяг наданої правничої послуги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору.
Згідно з наданим суду Актом прийому-передачі наданих послуг від 09.04.2026, до складу правової (правничої) допомоги позивачу включено: підготовку та складання господарського позову з додатками вартістю 8000,00 грн та підготовка, складання відповіді на відзив з додатками, вартістю 4000,00 грн, загалом на суму 12 000,00 грн, що відповідає розміру гонорару Бюро відповідно до Додатку №1 до Договору №73.
Вказані докази у сукупності суд вважає достатніми для підтвердження факту надання позивачу професійної правничої допомоги у справі № 907/228/26 Адвокатським бюро «Світлани Фуголь» та її вартості для Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон».
Водночас, відповідачем заперечень щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу та/або клопотань про зменшення судових витрат суду не надано, а з поданих суду доказів не вбачається ознак невідповідності та/або неспівмірності заявлених позивачем до розподілу витрат на професійну правничу допомогу в аспекті розгляду справи № 907/228/26 Господарським судом Закарпатської області.
Резюмуючи викладене, дослідивши зазначені докази та аргументи позивача, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідність цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, суд визнає вимоги позивача про включення до складу судових витрат на професійну правничу допомогу 12 000,00 грн, - правомірними, належним чином підставними та доведеними, а їх розмір є співмірним як зі складністю справи №907/228/26 та ціною позову в даній справі, так і з обсягом наданої адвокатом позивачу правничої допомоги та часом, витраченим адвокатом на її надання
За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, за наслідками розгляду спору в даній справі 907/228/26 прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн покладаються судом на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної-особи підприємця Каграманова Марата Геннадійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Безпеки та Охорони «Легіон» (88015, м. Ужгород, вул. Заньковецької Марії, буд. 66Е, код ЄДРПОУ) 20 700,00 грн (двадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок) заборгованості, 211,86 грн (двісті одинадцять гривень 86 копійок) – 3% річних, 498,62 грн (чотириста дев`яносто вісім гривень 62 копійки) втрат від інфляції, 854,22 грн (вісімсот п`ятдесят чотири гривні 22 копійки) в повернення сплаченого судового збору та 3850,14 грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 14 копійок) судових витрат на професійну правничу допомогу.
3. В решті позову - відмовити

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 01 травня 2026 року.

Суддя Лучко Р.М.