ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 161/14312/23
провадження № 61-2273св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року у складі судді Івасюти Л. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у складі колегії суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» (далі - ТОВ «ЛКПФ») про спростування недостовірної інформації.
Позов мотивований тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Відповідачем порушено його права та інтереси в цивільних та трудових відносинах. Так, в розпорядженнях ТОВ «ЛКПФ» та в службовій записці начальника служби КВПіА ОСОБА_6 від 30 серпня 2021 року у формі письмових документів, адресованих іншим особам, поширені про нього недостовірні твердження наступного змісту: «Під час наради проведено роз`яснення, що перед початком виконання робіт «монтажу контрольного кабелю на висоті потрібно пройти відповідний інструктаж», «розпорядження надане ОСОБА_1 не було виконане», «Були по місцю показані точки початку і кінця монтажу», «Наряд допуск для роботи на висоті був оформлений та проведений відповідний інструктаж, (в якому слюсар ОСОБА_2 розписався), а ОСОБА_1 - проігнорував» та інше - адресованій заступнику генерального директора ТОВ «ЛКПФ» з безпеки ОСОБА_3 , що є поширенням недостовірної інформації, що принижує його честь та гідність.
25 серпня 2021 року, перебуваючи на роботі ТОВ «ЛКПФ» як черговий слюсар з КВПіА, йому не було оголошено чи вказано завдання про монтаж кабелю і на висоті, ніякого наряд-допуск, що є нормативним документом з охорони праці, не було показано, інструктажу про роботу на висоті не було оголошено і не було проведено. Тому вислів, викладений у службовій записці від 30 серпня 2021 року, в контексті «а ОСОБА_1 - проігнорував», є недостовірним твердженням, яке також було поширено в пояснювальній записці ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_3 25 серпня 2021 року ніяких технологічних карт завдання, будь-яких схем вказування точок монтажу, як про це зазначено ОСОБА_4 «Були по місцю показні точки початку і кінця монтажу чи покладки контрольного кабелю», вказано не було, а тому це недостовірна інформація.
Просить суд: 
визнати недостовірною інформацію в документах відповідача, а саме твердження: «Були по місцю показані точки початку і кінця монтажу», «Наряд допуск для роботи на висоті був оформлений та проведений відповідний інструктаж», «а ОСОБА_1 - проігнорував» - в контексті «а ОСОБА_1 - проігнорував», викладену та поширену відповідачем в документах ТОВ «ЛКПФ» для інших осіб; 
зобов`язати ТОВ «ЛКПФ» спростувати недостовірну інформацію в поширених документах у спосіб, тотожний її поширенню, в 10 денний термін за рішенням суду;
стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 20 000,00 грн на правову допомогу;
стягнути на його користь з ТОВ «ЛКПФ» 800 000,00 грн завданої моральної шкоди. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 09 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
Рішення судів мотивовані тим, що вимоги позивача зводяться до того, що у службовій записці начальника служби КВПіА ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_6 від 30 серпня 2021 року та пояснювальній записці слюсаря КВПіА ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року, що адресовані заступнику генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_3 , поширена недостовірна інформація, в результаті чого йому завдана моральна шкода. Однак сама по собі службова записка про порушення трудової дисципліни та пояснювальна записка не породжують для особи, якої вони стосуються, порушення її трудових прав, а в разі підтвердження викладеного приймається наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, право на оскарження якого гарантується трудовим законодавством. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2021 року у справі № 753/21884/17.
Сторони перебували у трудових відносинах, у межах яких посадовими особами підприємства складено пояснювальну та службову записки, на підставі яких було проведено службову перевірку та видано товариством наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, який у подальшому було визнано законним.
Зазначені обставини були предметом розгляду справ за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЛКПФ» про скасування наказів від 13 вересня 2021 року № 5-С, від 27 жовтня 2021 року № 8-С; за позовом ОСОБА_1 до генерального директора ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. Крім того, службовій записці від 30 серпня 2021 року вже була надана оцінка судом у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року, постанові Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 161/927/22; рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року у справі № 161/12733/22; рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року у справі № 161/12420/22. Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року у незміненій частині та постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у цивільній справі № 161/927/22 залишено без змін. 
Оскільки інформація, яка міститься в службовій записці та пояснювальній записці, мала місце, що встановлено судовими рішення, які набрали законної сили, то відповідно така інформація не може вважатись недостовірною та не підлягає спростуванню.
З огляду на безпідставність позову про спростування інформації у службовій та пояснювальній записках, відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди в сумі 20 000,00 грн - витрати на правову допомогу, складання та підготовку процесуальних документів, адвокатських консультацій та поточних витрат, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Аргументи учасників справи
16 лютого 2024 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати судові рішення, направити справу на новий розгляд або ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що, будучи працівником ТОВ «ЛКПФ» з 24 квітня 2018 року по 08 грудня 2021 року, та в умовах карантину «Ковід-19» до 30 червня 2023 року, в період необхідної відповідачу вигоди - з серпня по листопад 2021 року відповідачем була зібрана і поширена недостовірна негативна інформація без належних доказів та фактів про її достовірність проти нього, яка використовувалась для незаконного покарання, приниження, обману, психічного тиску для примусу до самозвільнення з фізичним впливом і для використання проти нього на свою користь і в свій захист перед Держпраці, поліцією, судами.
Посилання на рішення Луцького міськрайонного суду від 31 травня 2022 року у справі № 161/927/22, яке скасоване апеляційним судом, є незаконним. А безпідставне посилання судів на нібито належно розглянуті судові справи, в яких він був позивачем, до неналежного «відповідача», де правові підстави та позовні вимоги були іншими, а доказування недостовірної інформації є самостійним цивільним правом захисту інтересів, передбаченим Конституцією України.
Безпідставним є посилання судами на постанову Верховного Суду 18 жовтня 2023 року у справі № 161/927/22, в якому вказано про незміну рішення Луцького міськрайонного суду від 31 травня 2022 року, яке скасоване апеляційним судом 03 жовтня 2022 року. Адже не змінювати скасоване судове рішення у справі № 161/927/22 не було предметом касаційного оскарження, бо є факт його скасування. І будь-яка зміна не є законною, адже рішення є скасованим не частково, а повністю. В скасованому рішенні Луцького міськрайонного суду від 31 травня 2022 року і постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 161/927/22 є порушення його права на оскарження наказу № 5-С ТОВ «ЛКПФ» від 13 вересня 2021 року з підстав дії в Україні карантину (COVID-19), оскільки Законом від 30 березня 2020 року № 540-ІХ визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках продовжуються. 
Щодо оскарження його дисціплінарного покарання і відповідно незроблених належних судових висновків про законність притягнення до дисціплінарної відповідальності, докази не були належно оспорюваними та всебічно не дослідженими будь-яким судом. Однак суди незаконно вказали про розгляд указаних обставин та ніби використане право оскарження дисціплінарного покарання за наказом відповідача № 5-С від 13 вересня 2021 року. 
Необхідним є відступлення від постанови Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 753/21884/17, оскільки в ній неправильно витлумачено і застосовано закони. В указаній постанові Верховного Суду йдеться про наказ (догану), який вже було визнано судом незаконним чи скасованим. Частина четверта статті 32 Конституції України має найвищу юридичну силу.
Жодного допиту свідків судами не проводилось, його клопотання в позовній заяві (п. 31) та викладене в заяві від 21 вересня 2023 року (а. с. 67) упереджено відхиллено, судом належно не витребувано докази усупереч його клопотанню. Вказана в позовній заяві вимога (п. 6) проігнорована та належно не вмотивована. Висновки судів зроблені на припущеннях та незаконних доказах, є невмотивованими.
У квітні 2024 року ТОВ «ЛКПФ» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін. 
Відзив мотивовано тим, що службовій записці від 30 серпня 2021 року ОСОБА_6 та пояснювальній записці слюсаря КВПіА ОСОБА_2 вже були надані правові оцінки судами різних інстанцій, що унеможливлює надання повторної оцінки вказаним документам під час касаційного розгляду цієї справи, оскільки це призведе до повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутих справах. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскільки ця інформація мала місце, що встановлено судовим рішеннями, які набрали законної сили, то відповідно така інформація не може вважатись недостовірною та не підлягає спростуванню.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що ОСОБА_1 не навів обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Разом з цим, доводи касаційної скарги, що суд не дослідив зібрані у справі докази, можуть бути підставою для відкриття касаційного оскарження лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Тому посилання на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України також не може бути підставою для відкриття касаційного оскарження. 
Разом з тим, заявник також зазначає, що судові рішення ухвалено з порушенням пунктів 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Фактичні обставини справи 
Суди встановили, що з 24 квітня 2018 року по 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЛКПФ» на посаді слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду.
30 серпня 2021 року начальником служби контрольно-вимірювальних приладів і автоматики ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_6 подано службову записку щодо невиконання своїх трудових обов`язків слюсарем ОСОБА_1 , що мало місце 25 серпня 2021 року. За отриманою інформацією службою економічної безпеки ТОВ «ЛКПФ» було проведено службове розслідування, в результаті якого встановлено, що дійсно 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 отримав від начальника служби КВПіА ОСОБА_6 розпорядження на виконання термінових робіт в котельній дільниці, однак вказані роботи не виконав, чим грубо порушив трудову дисципліну, вимоги робочої інструкції слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць (чергового) 6 розряду та Правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «ЛКПФ».
02 вересня 2021 року слюсарем КВПіА ОСОБА_2 на ім`я заступника генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_3 подано пояснювальну записку про те, що 25 серпня 2021 року на ранішній нараді в кабінеті начальника КВПіА він отримав від начальника ОСОБА_6 завдання на ревізійні роботи пневматичної частини на гофродільниці та допомогти ОСОБА_1 покласти кабель на котельній дільниці. Під час наради отримав інструктаж по роботі на висоті, за що розписався в наряді допуску, ОСОБА_1 проігнорував.
Пояснювальна записка слюсаря КВПіА ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року надана в рамках службового розслідування щодо невиконання трудових обов`язків слюсарем з КВПА допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду ОСОБА_1 , яке мало місце 25 серпня 2021 року.
За наслідками службового розслідування ОСОБА_1 наказом товариства від 13 вересня 2021 року № 5-с притягнено до дисциплінарної відповідальності, який позивачем було оскаржено у судовому порядку.
Наведені обставини були предметом розгляду справ за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЛКПФ» про скасування наказів від 13 вересня 2021 року № 5-С, від 27 жовтня 2021 року № 8-С; за позовом ОСОБА_1 до генерального директора ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. Крім того, службовій записці від 30 серпня 2021 року вже була надана оцінка судом у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року у справі № 161/12733/22; Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року у справі № 161/12420/22; рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року, постанові Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 161/927/22. Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року у незміненій частині та постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у цивільній справі № 161/927/22 залишено без змін.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження 
№ 61-20968сво21)).
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19)).
У статті 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Аналіз статті 5 ЦК України свідчить, що зазвичай чинність актів цивільного законодавства не обмежена певним строком, якщо в них не передбачено іншого. Тобто акт цивільного законодавства є чинним до його скасування у встановленому порядку. Про скасування акту цивільного законодавства чи цивільно-правової норми може бути прямо вказано в новому акті цивільного законодавства.
У частині третій статті 277 ЦК України(у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК Українивиключено.
Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Касаційний суд вже звертав увагу, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року в справі № 486/1112/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року в справі № 712/10999/22).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 757/48574/20-ц зазначено, що «юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц(провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що «позивач не довів, а суди не встановили, що відповідач вважає наявними будь-які свої права, крім тих, за захистом яких 30 жовтня 2009 року АКБ СР «УкрСоцбанк» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості до ПМП «ВКФ «Влад» та поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_1. Отже, ОСОБА_1 мала захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим. У цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності. Натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянутив межах цієї справи судові рішення, прийняті в іншій справі № 2-262/11, що є неприпустимим».
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, № 41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року).
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії»судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20).
У справі, що переглядається:
позивач зазначав, що викладена начальником служби контрольно-вимірювальних приладів і автоматики ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_6 у службовій записці від 30 серпня 2021 року інформація щодо невиконання своїх трудових обов`язків слюсарем з КВПіА допоміжних дільниць (черговим) 6 р. ОСОБА_1 , інформаціяу пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року слюсаря КВПіА ОСОБА_2 на ім`я заступника генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_3 не відповідає дійсності, принижує його, що спричинило завдання йому моральної шкоди;
суди встановили, що відповідні документи надані в рамках службового розслідування щодо невиконання трудових обов`язків позивачем, яке мало місце 25 серпня 2021 року; за наслідками службового розслідування ОСОБА_1 наказом товариства від 13 вересня 2021 року № 5-с притягнуто до дисциплінарної відповідальності, який позивачем було оскаржено у судовому порядку і рішеннями судів у справі № 161/927/22 ця вимога ОСОБА_1 розглянута по суті, а у її задоволенні відмовлено.Крім того,  ОСОБА_1 звертався до суду заналогічним позовом до генерального директора ТОВ «ЛКПФ» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати недостовірною інформацію, яка викладена у наказі № 5-С від 13 вересня 2021 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року у справі № 161/12733/22 в задоволенні позову відмовлено, яке залишене без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 січня 2023 року;
суди зробили правильний висновок, що службові (пояснювальні) записки про порушення трудової дисципліни, складені під час службового розслідування та в межах трудових відносин, не створюють юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації. В разі підтвердження викладеного приймається наказ про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, а працівник - позивач має гарантоване трудовим законодавством право на його оскарження. Тому інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, не є такою, що підлягає спростуванню, в розумінні положень статті 277 ЦК України;
з огляду на безпідставність позову про спростування інформації суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та компенсації витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про необґрунтоване відхилення судом першої інстанції його клопотань про виклик свідків та витребування доказів. Такі клопотання ОСОБА_1 розглянуті судом в судових засіданнях 21 вересня 2023 року і 18 жовтня 2023 року та ухвалою від 18 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків з підстав його необґрунтованості, а в задоволенні клопотання про витребування доказів («наряду допуску») з підстав того, що указаний документ не стосується предмета спору у справі про спростування недостовірної інформації (а. с. 7, 33, 79-80).
Колегія суддів також враховує, що зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки у діях позивача вбачається виключно прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в інших справах за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЛКПФ» про скасування наказів від 13 вересня 2021 року № 5-С, від 27 жовтня 2021 року № 8-С та за його позовом до генерального директора ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, які мають законну силу та якими відповідні трудовий та дифамаційний спори вирішені по суті. Такі обставини мали б доводитись позивачем за належною вимогою у справі № 161/927/22.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина перша статті 410 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального права чи процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков 

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко