ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/22032/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасувати постанови,
ВСТАНОВИВ: 
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (далі також - відповідач), в якій просить суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову № ОПШ 044971 від 16.07.2025 Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, якою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою № ОПШ 044971 Державної служби України з безпеки па транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області датованої 16.07.2025 до позивача застосовано адміністративно - господарський штраф в розмірі 17000.00 грн. Оскаржувана постанова була винесена за результатами розгляду акту проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства..., який був складений відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області від 05.06.2025 за №059634. Зі змісту цього акту випливає те, що під час проведеної перевірки контролюючим органом виявлено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказу № 385 від 24.06.2010, наказу № 340 від 07.06.2010, яке полягало у такому: у водія автомобіля ДАФ, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відсутня інформація про режими праці та відпочинку (тахокарти) за період 11.05., 16.05., 18.05., 19.05., 24.05., 25.05., 29.02., 31.05., 01-03.06.2025 або бланк підтвердження діяльності водія. Розглянувши цей акт перевірки, в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Чиженко Д.М., керуючись ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» прийняв оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу. Позивач зазначає, що в порядку досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із заявою про скасування зазначено постанови. У заяві позивач вказав на те, що в ході проведення рейдової перевірки водієм було надано державному інспектору тахокарти, які охоплювали інформацію про роботу машини за дати, коли водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажів (перебування у рейсі) і дати коли автомобіль простоював, а саме:10 травня водій встановив в тахограф тахокарту почав рух в 9.50 год. і завершив рух приблизно в 14 год. того ж 10 травня. В подальшому, тобто 11 травня, ця ж тахокарта знаходилася у тахографі і він фіксував простій суцільною лінією аж до 13 травня до 8 год. 30 хв. коли було встановлено нову тахокарту в тахограф. Аналогічно було з іншими днями коли за твердженням інспектора йому не пред`явлена тахокарта. Відповідач у своїй відповіді від 12.08.2025 № 7016/3.2.2/15-25, фактично погоджуючись з доводами позивача в частині того, що за ті дні коли автомобіль не здійснював перевезення вантажів (не є у рейсі) тахокарта не вимагається, обґрунтував законність винесення постанови тим, що позивачем не надано підтверджуючого документу, який би свідчив про режим праці і відпочинку водія, тобто за ті дні коли перевезення не здійснювалися, тобто не надав за ці дні бланк підтвердження діяльності водія. Позивач зазначає, що перелік днів, за які не надано тахокарти, у акті перевірки та відповіді відповідача чомусь не збігаються. На думку позивача, у своїй відповіді відповідач не правильно трактує сам склад правопорушення, який передбачений ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону, акцентуючи увагу на тому, що ключовою підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу є не надання водієм документів, що підтверджують повноту інформації про режим праці та відпочинку водія за 28 попередніх днів та за робочу зміну. 
Ухвалою від 10.11.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
13.11.2025 від відповідача за вх. №90708 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що на виконання вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 3 Розділу ІІІ Інструкції № 385 водій позивача під час рейдової перевірки, повинен був мати та надати для перевірки Інспектору реєстраційні листки (тахокарти) за день перевірки та попередні 28 днів, а у разі їх відсутності повинен мав мати та надати - бланк підтвердження діяльності водія (у разі якщо водій не здійснював перевезення вантажів або виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом), заповненого відповідно до вимог ЄУТР, чого не було зроблено. Саме відсутність заповнених тахокарт за 11.05., 16.05., 18.05., 19.05., 24.05., 25.05., 29.02., 31.05., 01-03.06.2025, або бланку підтвердження діяльності водія зафіксовано у акті № ОАР059634 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2025 року. Отже, доводи позовної заяви не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та свідчить про законність винесення відносно позивача, постанови про застосування адміністративно господарського штрафу № ОПШ044971 від 16.07.2025. Відтак, просив суд відмовити у задоволенні позову. 
26.11.2025 від позивача за вх. №94481 надійшли заперечення на відзив, в яких вказав на те, що у п. 16 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, вказано, що матеріали, складені за результатами рейдової перевірки розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки. Матеріали складені відносно позивача розглянуті та оскаржувана постанова підписана ні керівником територіального органу Укртрансбезпеки, ні його заступником, а іншою особою. Як і раніше доводи відповідача зводяться до того, що до позивача застосовано санкції саме за відсутність під час проведення перевірки заповнених тахокарт, або бланку підтвердження діяльності водія за 11.05.2025, 16.05.2025, 18.05.2025, 10.05 2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 29.05.2025, 31.05.2025, 01-03.06.2025, тобто не надання під час перевірки документів, що підтверджують повноту інформації про режим праці та відпочинку водія за 29 попередніх днів. Можна погодитися з твердженнями відповідача, що при перевезеннях вантажів є два періоди: перший - це час коли водій знаходиться у рейсі (здійснює перевезення) і другий - це час коли водій не виконує роботу з керування транспортним засобом (тимчасова непрацездатність водія, перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснює перевезення вантажів по різних причинах). У відповідності до вимог п. 6.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, при проведенні перевірки водієм надано інспектору відділу нагляду тахокарти в кількості 21 шт., в яких була і є інформація, що зафіксована автоматично тахографом про режим праці та відпочинку водія за період 29 днів до моменту перевірки. Інформація про періоди протягом яких водій не виконував роботу (це другий період) зафіксована у тахокартах пред`явлених при рейдовій перевірці. Фактично доводи відповідача зводяться до того, що якщо б в ході перевірки водієм були б надані бланки підтвердження діяльності за дні коли водій не знаходився у рейсі, тобто не здійснював перевезення - то штрафні санкції не були б застосовані до позивача. На переконання позивача, за таке правопорушення застосовувати відповідальність, передбачену ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є протизаконним, виходячи з наступного: У відзиві відповідач намагається переконати суд в тому, що твердження позивача в частині того, що заповнення бланку підтвердження діяльності (тобто за ті дні коли перевезення не здійснювалися) є правом, а не обов`язком не відповідають дійсності. Позивач водночас стверджує, що не існує чинного законодавчого акту який зобов`язує перевізника в обов`язковому порядку при не здійсненні перевезень вантажів складати бланки підтвердження діяльності. Вважає, що твердження відповідача, що є «законодавчі акти», які чітко зобов`язують перевізників заповнювати такі бланки м`яко кажучи такими, що не відповідають дійсності. Тому просив суд позовні вимоги задовольнити. 
26.11.2025 від позивача за вх. №94561 надійшла відповідь на відзив, аналогічна за змістом викладена у запереченнях на відзив. 
27.11.2025 від відповідача за вх. №94938 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача вказав на те, що під час перевірки водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм, або бланк підтвердження діяльності. У позивача при наявному аналоговому тахографі був обов`язок надавати під час перевірки тахокарти за день перевірки та попередні 28 днів або бланки підтвердження діяльності водія в разі якщо водій не керував транспортним засобом, або якщо не здійснював перевезення пасажирів, який є єдиним документальним підтвердженням того що тахокарти за попередній період відсутня з об`єктивних причин. Отже на виконання вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 3 Розділу ІІІ, Інструкції № 385 водій позивача під час рейдової перевірки, повинен був мати та надати для перевірки Інспектору - реєстраційні листки (тахокарти) за день перевірки та попередні 28 днів, а у разі їх відсутності повинен мав мати та надати - бланк підтвердження діяльності водія (у разі якщо водій не здійснював перевезення вантажів або виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом), заповненого відповідно до вимог ЄУТР, чого не було зроблено. Отже, доводи позовної заяви не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та свідчить про законність винесення відносно позивача, постанови про застосування адміністративно господарського штрафу № ОПШ044971 від 16.07.2025. Просив суд відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постановою № ОПШ 044971 Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області від 16.07.2025 до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно - господарський штраф в розмірі 17000.00 грн. 
Оскаржувана постанова була винесена за результатами розгляду акту проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства..., який був складений відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області від 05.06.2025 за №059634. 
Зі змісту цього акту випливає те, що під час проведеної перевірки, контролюючим органом, виявлено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказу № 385 від 24.06.2010, наказу № 340 від 07.06.2010, яке полягало у наступному: у водія автомобіля ДАФ, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відсутня інформація про режими праці та відпочинку (тахокарти) за період 11, 16, 24, 25, 29, 31 травня 2025 року та 01 - 03 червня 2025 року або бланк підтвердження діяльності водія. 
За результатами розгляду акту перевірки в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Чиженко Д.М., керуючись ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» прийняв оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
Позивач зазначає, що в порядку досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із заявою про скасування зазначено постанови. У заяві позивач вказав на те, що в ході проведення рейдової перевірки водієм було надано державному інспектору тахокарти, які охоплювали інформацію про роботу машини за дати, коли водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажів (перебування у рейсі) і дати коли автомобіль простоював, а саме:10 травня водій встановив в тахограф тахокарту почав рух о 9.50 год. і завершив рух приблизно о 14 год. того ж 10 травня. В подальшому, тобто 11 травня, ця ж тахокарта знаходилася у тахографі і він фіксував простій суцільною лінією аж до 13 травня до 8 год. 30 хв. коли було встановлено нову тахокарту в тахограф. 
Аналогічно було з іншими днями коли за твердженням інспектора йому не пред`явлена тахокарта, а саме: за 16 травня - тахокарта 15.05 - 17.05 за 18.05 та 19.05 - тахокарта 17.05 - 20.05 за 24.05 та 25.05 - тахокарта 23.05 - 26.05 за 29.05 - тахокарта 28.05 - 30.05 за 31.05 та 01.06 - 03.06 - тахокарта 30.05 - 03.06., у період 11, 16, 19, 24, 25, 29, 31 травня 2025 року та 01-03 червня 2025 року перевезення вантажів цим автомобілем не здійснювалися (не є у рейсі). 
Відповідач у своїй відповіді від 12.08.2025 № 7016/3.2.2/ 15-2 зазначив, що позивачем не надано підтверджуючого документу, який би свідчив про режим праці і відпочинку водія, тобто за ті дні коли перевезення не здійснювалися, тобто не надав за ці дні бланк підтвердження діяльності водія. 
Вказану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду із даним позовом. 
При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344 - ІІІ). 
Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).
Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до ст.6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
На виконання вимог абз. 4 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі Положення №103).
Відповідно до п.1 Положення №103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно із п.п. 1 п. 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Відповідно до п. 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Положення про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті визначає організаційно-правовий статус, основні завдання, функції, повноваження та організаційні засади діяльності територіальних органів Укртрансбезпеки, утворених відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 196-р від 03.03.2020 "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті".
Цим Положенням передбачено, що територіальний орган є структурним підрозділом апарату Укртрансбезпеки і забезпечує виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань на території Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а такий, що утворений як міжрегіональний територіальний орган, - на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються його повноваження.
Частинами 14, 17, 18 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567).
За приписами п. 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
За приписами п. 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Частиною 1 ст. 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відтак, положення ст. 48 Закону № 2344-III передбачають, що законодавець, визначаючи обсяг документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, не встановив їх вичерпного переліку, проте зазначив про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати із собою та надавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 № 79) (далі - Порядок № 1567).
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абз. абз. 1, 2 п. 15 Порядку № 1567).
Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п. 20 Порядку № 1567).
У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (абз. 1 п. 21 Порядку № 1567).
Як встановлено судом, 05.06.2025 на а/д Н-30 191 км., Тернопільська область, старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області, був зупинений транспортний засіб марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який обладнано аналоговим тахографом. 
У ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказу № 385 від 24.06.2010, наказу МІУ №340 від 07.06.2010, а саме на момент перевезення вантажу згідно ТТН № 00006041/1 під час проведення перевірки у водія ОСОБА_2 відсутня інформація про режим праці та відпочинку водія, а саме відсутні тахокарти за 11.05.2025, 16.05.2025, 18.05.2025, 19.05.2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 29.05.2025, 31.05.2025, 01-03.06.2025 або бланк підтвердження діяльності водія за вказані дати, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (абз. 3 ч. 1) перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону. 
За результатами рейдової перевірки складено акт № ОАР 059634 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2025.
Водій зі змістом акту ознайомився, копію отримав, що підтверджується його підписом. 
Розгляд справ про адміністративно - господарські правопорушення здійснювався відповідно до положень Порядку № 1567. Тобто, матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення. 
Розгляд справи про порушення ст. ст. 34, 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» проводився Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, за місцезнаходженням позивача. Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи. 
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру». 
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі (п. 17 Порядку № 1567). 
04.07.2025 позивачу було направлено повідомлення № 57510/33/24-25 від 30.06.2025 про розгляд матеріалів справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (запрошення на розгляд матеріалів справи) на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить позивачу згідно даних ЄДР, яким останнього було запрошено на розгляд матеріалів справи про порушення № 2474, що відбувся 16.07.2025 о 10:00 год., в приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Івасюка 8. 
За результатом розгляду справи, було винесено постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу № ОПШ 044971 від 16.07.2025, а саме відповідно до ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Копію постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт № ОПШ 044971 від 16.07.2025 було направлено позивачу, рекомендованим відправленням №7905100146086 засобами поштового оператора АТ «Укрпошта».
З наведеного вбачається, що відповідачем дотримано процедуру розгляду акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Щодо суті виявленого порушення, то воно полягає в тому, що на момент проведення перевірки у водія, який здійснював перевезення вантажу, була відсутня інформація про режим його праці та відпочинку, а саме відсутні тахокарти за 11.05.2025, 16.05.2025, 18.05.2025, 19.05.2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 29.05.2025, 31.05.2025, 01-03.06.2025 або бланк підтвердження діяльності водія за вказані дати.
Відповідно до ст. 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані, зокрема, організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Отже, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340). 
Пунктом 1.5 Положення № 340 визначено, що контрольний пристрій (тахограф)- обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для відображення, реєстрації, друку, зберігання та виведення в автоматичному або напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів (у тому числі їхню швидкість) та про певні періоди роботи та відпочинку їхніх водіїв. Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (п. 6.1 Положення № 340). У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4) (абз. 2 п. 6.4 Положення № 340). 
Пунктом 1.1 Положення № 340 визначено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Поправкою № 6 до ЄУТР встановлено, обов`язок водія надавати до контролю реєстраційних листків (тахокарт) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. 
Відтак, посилання позивача на те, що заповнення перевізником бланку підтвердження діяльності є правом, а не обов`язком, суперечить вимогам Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законам України «Про автомобільний транспорт» та Положенню про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке розроблене відповідно до вимог ЄУТР, адже вказані норми міжнародного та національного законодавства вимагають, заповнювати бланк підтвердження діяльності водія, який є єдиним документом, що містить інформацію про періоди, протягом яких водій не виконував роботу з керування транспортним засобом, або не здійснював перевезення вантажів чи виконував іншу роботу.
Надалі Міністерство транспорту та зв`язку України розробило та затвердило Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385) та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).
За правилами п. 1.3 Інструкції № 385 її положення поширюються на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Згідно з п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Карта водія (особиста картка) - це пластикова картка з вбудованим в неї чіпом (мікропроцесором), який зберігає всю необхідну інформацію. Тобто це документ європейського зразка, який видається тільки особисто водієві і є його власністю. Вся інформація про водія вноситься в європейську базу даних ТАСНОnet, і водій отримує індивідуальний номер карти, яка має офіційний статус як в Україні, так і в країнах Європейського Союзу. Цей прилад контролює роботу водія, фіксує години роботи і відпочинку. Без картки водія неможливо встановити його режим праці та відпочинку. Особиста карта водія потрібна, щоб користуватися цифровим тахографом, що встановлений у транспортному засобі, який виконує перевезення вантажів з метою фіксування інформації про режим праці та відпочинку водія. За відсутності у слоті тахографа особистої картки водія, інформація про режим праці та відпочинку водія не буде фіксуватися і роздруківки режиму праці та відпочинку водія теж не буде за певний період, а отже і порушуватимуться чинні вимоги законодавства у сфері автомобільного транспорту. 
Роздруківка даних роботи тахографа - це роздруківка з особистої картки водія яка використовувалась в цифровому тахографі на паперовому носії яка містить інформацію про режим роботи та відпочинку цього водія транспортного засобу. 
Приписами п. 3.3 Інструкції № 385 передбачена конструкція "використання водієм карти кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом", правова природа такого правила в сукупністю з необхідністю ведення обліку робочого часу направлена на організацію безпечної праці та недопущення настання пов`язаних з цим негативних наслідків. 
Пунктом 3.3 Інструкції № 385 передбачено імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам заповнену роздруківку даних роботи тахографа, водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. 
Наявність у водія особистої картки не є тотожним використанню водієм особистої картки кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, та відповідно наявності роздруківки режиму праці та відпочинку водія за вказаний період. 
Оскільки транспортний засіб позивача обладнаний цифровим тахографом, тому відповідно до вимог чинного законодавства України позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати при собі відповідні документи. 
Отже на виконання вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 3 Розділу ІІІ, Інструкції № 385 водій позивача під час рейдової перевірки, повинен був мати та надати для перевірки Інспектору - реєстраційні листки (тахокарти) за день перевірки та попередні 28 днів, а у разі їх відсутності повинен мав мати та надати - бланк підтвердження діяльності водія (у разі якщо водій не здійснював перевезення вантажів або виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом), заповненого відповідно до вимог ЄУТР, чого не було зроблено. 
Тому, саме відсутність заповнених тахокарт за 11.05.2025, 16.05.2025, 18.05.2025, 19.05.2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 29.05.2025, 31.05.2025, 01-03.06.2025 або бланку підтвердження діяльності водія зафіксовано у акті № ОАР059634 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2025.
Пунктом 1.1 Положення № 340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п. 1.3 Положення № 340).
Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (абз. 1 п. 6.1 Положення № 340).
За умовами п. 6.3 Положення №340 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Водночас, п. 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 40 передбачено, що п. 6.1 Положення № 340 (щодо обладнання вантажних автомобілів тахографами) набирає чинності з 01.06.2015.
Згідно з розділом І Положення № 340 
1.1. Це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
1.2. Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
1.3. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
1.4. Це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються:
фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв;
під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій;
транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем;
сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств;
закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності;
транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі.
У відповідності до вимог п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно з п. 6.3. Положення № 340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Для надання оцінки, у даній спірній ситуації, вказаним пунктам Положення №340 слід виходити з того, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами за винятком тих, які визначені п. 1.4. При цьому ТЗ з повною масою понад 3,5 тон виділені в окрему категорію, і такі повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. 
Альтернативи вказаним вимогам Положенням не передбачено.
Вимога про те, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв стосується інших транспортних засобів, які не визначені п. 6.1 Положення № 340.
За іншого тлумачення вимоги п. 6.1 Положення № 340 втрачають свій сенс.
Відтак, визначальним для правильного розуміння вказаних вимог є який саме транспортний експлуатується - транспортний засіб з повною масою понад 3,5 тон чи інший.
Оскільки транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення на момент проведення перевірки автомобіля ДАФ. д.н.з. НОМЕР_1 , мав повну масу понад 3,5 тон (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - 19000 кг.), то відповідно водій такого безальтернативно повинен був мати роздруківку даних роботи та відпочинку водія за 11.05.2025, 16.05.2025, 18.05.2025, 19.05.2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 29.05.2025, 31.05.2025, 01-03.06.2025, а також використовувати особисту картку водія.
Відтак, штраф до позивача застосовано правомірно.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд зазначає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані в повній мірі. 
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
За положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. 
Відповідно до положень ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, 

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 28.05.2026.

Суддя Потабенко В.А.