ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1716/26 Справа № 206/1511/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Пасічника Тараса Валерійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,ОСОБА_1 , з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на постанову Самарського районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП),
за участю:
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника Пасічника Т. В.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Самарського районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та судового збору на користь держави у сумі 665,60 гривень.
Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 05.03.2026 о 08-44 годині в м. Дніпро, вул. Сонячна Набережна, 96, керував транспортним засобом RENAULT GRAND SCENIC, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
За змістом клопотання про поновлення пропущеного строку захисник посилаючись на поважність причин пропуску вказує, що ОСОБА_1 постанову суду не отримував, про зміст оскаржуваної постанови стало відомо захиснику 27.04.2026, вказані обставини унеможливлювали звернення апелянта з апеляційною скаргою у десятиденний строк.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факту його зупинки.
З матеріалів справи, на думку захисника не вбачається й підстав для зупинки водія, допущення ним будь-яких порушень правил дорожнього руху. У зв`язку з чим вважає всі подальші вимоги працівників поліції незаконними, а складені процесуальні документи неналежними та недопустимими доказами.
Вважає відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції неналежним доказом, оскільки він не містить момент виявлення правопорушення та його фіксування, а лише містить процесуальну послідовність складення протоколу.
Направлення для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я не видавалося, а матеріали справи таких доказів не містять. Водія не відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Вважає, що рапорт, складений інспектором поліції який є зацікавленою особою, ставить під сумнів його об`єктивність. 
Позиції учасників апеляційного процесу. 
У судовому засіданні захисник Пасічник Т. В. та Задубинний В. В. просили поновити строк апеляційного оскарження постанови суду, підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Розглянувши клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає обґрунтованими його доводи, оскільки ОСОБА_1 не отримував копію постанови суду, а про зміст оскаржуваної постанови захиснику стало відомо лише 27.04.2026. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладене в постанові суду твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР №606558 від 05.03.2026 року, де викладено обставини вчинення ним адміністративного правопорушення, рапорті поліцейського, відеозаписі з нагрудної камери працівників патрульної поліції, на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 на вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Щодо позиції захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, про те, що у матеріалах справи відсутні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки цей факт не підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції апеляційний суд зазначає таке.
З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
При цьому, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що транспортний засіб був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з виявленим порушенням ПДР, а саме перевищенням встановленої швидкості руху. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 перебував на місці водія та на законну вимогу поліцейського пред`явити документи повідомив про намір продовжити рух, після чого фактично розпочав рух транспортного засобу. Подальші дії ОСОБА_1 були припинені працівниками поліції. 
За таких обставин відсутність на відео моменту руху транспортного засобу до його зупинки не спростовує факту керування, який підтверджується сукупністю наявних доказів у справі, зокрема обставинами зупинки транспортного засобу за порушення ПДР, поведінкою ОСОБА_1 після зупинки та зафіксованим на відеозаписі початком руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Тому зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними та не ставлять під сумнів правильність висновків суду першої інстанції.
Доводи захисника щодо відсутності законних підстав для зупинки транспортного засобу є необґрунтованими. З матеріалів справи та дослідженого відеозапису вбачається, що транспортний засіб був зупинений, у зв`язку з виявленим працівниками поліції порушенням ОСОБА_1 ПДР, а саме перевищенням встановленої швидкості руху, про що водія повідомили безпосередньо після зупинки. Таким чином, зупинка транспортного засобу відповідала вимогам пункту 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».
З доводами захисту в апеляційній скарзі про неналежність відеозапису з нагрудних камер працівників поліції з підстав відсутності на ньому моменту виявлення або фіксування правопорушення апеляційний суд погодитись не може.
Обставини перевищення швидкості руху були підставою для зупинки транспортного засобу, тоді як предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виявленням у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, роз`яснення йому порядку проходження огляду, його поведінкою та відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння. Саме ці обставини зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських.
Відтак відсутність на відеозаписі моменту виявлення порушення ПДР не впливає на його неналежність та допустимість як доказу у справі, оскільки зафіксовані відомості стосуються обставин, що входять до предмета доказування.
Щодо доводів захисника, що відеозапис не містить фрагменту складання направлення на огляд на стан сп`яніння, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку, коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу. Водночас, у цій справі ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду у будь-якому порядку, тому у поліцейського взагалі були відсутні підстави для складення такого направлення.
Нормативні положення ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції взагалі не містять вимоги щодо складання працівниками поліції такого направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у випадку відмови водія від його проходження.
Вказаним відеозаписом спростовуються й доводи захисника щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки працівниками поліції останньому було повідомлено про його відсторонення від керування транспортним засобом. Відсутність в матеріалах справи акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не свідчать про відсутність такого відсторонення.
Щодо рапорту, який складений інспектором поліції, то він є одним із письмових доказів у справі, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, а сам по собі факт його складання службовою особою не ставить під сумнів його об`єктивність.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі та положень КУпАП, які захист тлумачать на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Пасічника Тараса Валерійовича задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Самарського районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Пасічника Тараса Валерійовича залишити без задоволення.
Постанову Самарського районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 ч. 1за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя        О. П. Піскун