Справа № 143/205/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2026 року   м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Огірчук О. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Погребище Вінницького району Вінницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, –

встановив:

У лютому 2026 року керівник Немирівської окружної прокуратури звернувся з позовом до суду, в якому просить припинити право власності ОСОБА_1 , громадянки російської федерації, на земельну ділянку, розташовану на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0523410100:00:016:0133, площею 0,0396 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Позов мотивовано тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у громадянки російської федерації ОСОБА_1 у приватній власності перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0523410100:00:016:0133 площею 0,0396 га, що розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області.
ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0523410100:00:016:0133, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1089, виданого 14.06.2018 після смерті батька ОСОБА_2 .
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523410100:00:016:0133 зареєстроване за громадянкою російської федерації ОСОБА_1 . Державну реєстрацію проведено 14.06.2018, номер запису про право власності № 41601725.
На момент державної реєстрації права власності на земельну ділянку та до теперішнього часу відповідачка ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації.
Відповідно до інформації Державної міграційної служби України за обліками територіальних органів та підрозділів ДМС громадянка російської федерації ОСОБА_1 не значиться.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою російської федерації, протягом одного року з моменту набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не здійснила її відчуження, як того вимагають положення чинного законодавства України, наявні правові підстави для конфіскації зазначеної земельної ділянки у власність держави.
Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, позивач зазначає, що порушення інтересів держави у даному випадку полягає в недотриманні відповідачкою вимог статей 13, 14, 41 Конституції України, статей 80, 81, 145 Земельного кодексу України щодо правового режиму земель сільськогосподарського призначення. Зокрема, відповідачка, будучи іноземною громадянкою, не здійснила відчуження належної їй на праві власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї, чим порушила вимоги чинного законодавства України.
Ухвалою судді від 27.02.2026 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
11.03.2026 від представника позивача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Скоцької А. Е. через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій вона просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 29.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні прокурор Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Огірчук О. Ю. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. 
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши характер спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2018 № 1-1089 ОСОБА_1 на праві приватної власності є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0523410100:00:016:0133, площею 0,0396 га, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 25).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2026 у громадянки російської федерації ОСОБА_1 у приватній власності перебуває земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523410100:00:016:0133 площею 0,0396 га, що розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області. Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку проведено 14.06.2018 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер: 1-1089, виданого 14.06.2018 Погребищенською державною нотаріальною конторою (а. с. 21, 22).
На момент успадкування вказаної земельної ділянки, державної реєстрації права власності на неї та до теперішнього часу відповідачка ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації (а. с. 21).
Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області за наявною інформацією та наявними обліками ОСОБА_1 не значиться (а. с. 30, 31).
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII (надалі Закон №1697-VII) здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва інтересів громадянина або держави в суді підлягає обґрунтуванню прокурором та підтвердженню судом. Представництво інтересів громадянина або держави в суді прокурор здійснює виключно після підтвердження судом наявності відповідних підстав. 
До звернення до суду прокурор зобов`язаний повідомити про намір здійснювати представництво громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Після підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор набуває процесуальних прав та обов`язків відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином, його законним представником або відповідним суб`єктом владних повноважень.
Частинами 1, 2 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до частин 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
За ч. 1 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Відповідно до п. 1, п.п. 33 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, зокрема, у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як територіальний орган Держгеокадастру, є уповноваженим органом щодо здійснення державного контролю в частині дотримання вимог земельного законодавства та з урахуванням приписів ч. 4 ст. 145 ЗК України суб`єктом звернення до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що керівник Немирівської окружної прокуратури листом від 28/01/2026 №54/1-97вих.26 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з проханням повідомити, чи вживалися останнім заходи щодо припинення права власності ОСОБА_1 на вказану вище земельну ділянку шляхом її конфіскації (а. с. 32, 33).
У відповіді, викладеній у листі від 03.02.2026 №0-2-0.6-956/2-26 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що не має можливості належним чином реалізувати повноваження щодо звернення до суду з позовами про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності осіб, котрі відповідно до вимог законодавства не можуть володіти такими земельними ділянками. (а. с. 34).
У подальшому листом від 25.02.2026 №54/1-185 керівник Немирівської окружної прокуратури повідомив Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про намір здійснити представництво інтересів держави в суді та звернутися з позовом в інтересах держави в особі зазначеного органу до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації (а. с. 35).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади,свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Крім того, правовий висновок про те, що прокурор уповноважений звертатися до суду для захисту інтересів держави в суді в особі органу, до компетенції якого належить захист інтересів держави у відповідній сфері, у разі невиконання або неналежного виконання цим органом своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору, міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15 та від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, та Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 926/14/19, від 1 червня 2021 року у справі № 910/11956/20 та від 9 червня 2021 року у справі № 920/839/20.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурором належним чином підтверджено наявність передбачених законом підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в цій справі.
Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.130 цього Кодексу.
Згідно із абзацом сьомим ч. 1 ст.130 ЗК України іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Згідно з п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України однією із підстав припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, її не відчуження іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно з ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом (ч. 2 ст. 354 ЦК України).
Застосування до спірних правовідносин зазначених правових норм узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою російської федерації, після набуття 14.06.2018 права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не відчужила її протягом одного року, як того вимагає закон. Зазначена обставина підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
За таких обставин суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності передбачених законом підстав для конфіскації земельної ділянки у власність держави.
Щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право власності відповідачки, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки нормами ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Вимоги прокурора ґрунтуються на положеннях статей 81, 145 ЗК України, відповідно до яких земельні ділянки сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями та не відчужені ними протягом одного року з дня набуття права власності, підлягають конфіскації за рішенням суду. Отже, заявлені позовні вимоги мають належне законодавче підґрунтя та відповідають критерію законності втручання у право мирного володіння майном, передбаченому ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства.
Вирішуючи питання щодо дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами конкретної особи, суд враховує правові позиції Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 ЄСПЛ зазначив, що правильне застосування національного законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.
Крім того, суд бере до уваги, що втручання держави у право власності відповідачки шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу пропорційності, який є складовою гарантій, передбачених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зазначений принцип вимагає забезпечення справедливої рівноваги (справедливого балансу) між суспільним інтересом, для захисту якого здійснюється втручання, та правами особи, на яку поширюються його наслідки. Такий підхід неодноразово відображений у практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України.
Судом установлено, що підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави стало порушення відповідачкою вимог земельного законодавства України, а саме невиконання обов`язку щодо відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї.
Вказаний обов`язок прямо передбачений ч. 4 ст. 81 ЗК України, норми якої мають імперативний характер, є чіткими, доступними та передбачуваними для відповідача. 
Суд констатує, що застосування передбаченого законом наслідку у вигляді конфіскації земельної ділянки не порушуватиме справедливої рівноваги між державним (суспільним) інтересом та правом відповідачки на мирне володіння майном. Відповідачка мала достатньо часу та реальну можливість виконати встановлений законом обов`язок щодо відчуження земельної ділянки, проте такого обов`язку не виконала, чим порушила вимоги земельного законодавства.
З огляду на характер спірних правовідносин суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, а також не встановлює порушення принципу пропорційності, виробленого у сталій практиці ЄСПЛ.
Суд також вважає, що конфіскація земельної ділянки є належним та ефективним способом захисту порушених інтересів держави, оскільки такий спосіб прямо передбачений положеннями статей 81 та 145 ЗК України. Задоволення позову забезпечить відновлення порушених інтересів держави у сфері дотримання правового режиму земель сільськогосподарського призначення, які відповідно до статей 13, 14 Конституції України перебувають під особливою охороною держави. 
Враховуючи викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог керівника Немирівської окружної прокуратури, заявлених в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст.141 СК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, з відповідачки ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 328 грн.
Керуючись статтями 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позов керівника Немирівської окружної прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_1 , громадянки російської федерації, на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523410100:00:016:0133, площею 0,0396 га, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, МФО 820172, Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA568201720343110002000003988, код ЄДРПОУ 02909909) сплачений судовий збір у сумі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн.
Учасники справи:
Немирівська окружна прокуратура Вінницької області, код ЄДРПОУ 0290990926, вул. Шевченка, 23, м. Немирів Вінницького району Вінницької області, 22800.
Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, код ЄДРПОУ 39767547, місцезнаходження юридичної особи: вул. Келецька, буд. 63, м. Вінниця, 21027.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ, що підтверджує особу іноземця 4616082633, виданий 24.12.2015 ТП № 6 ВУФМС росії по міському округу Балашиха.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 15.06.2026.

Суддя