Справа № 466/646/26
Провадження № 2/466/1659/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року          м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді Торської І.В.,
секретаря судового засідання Гавдульського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної Уляни Вікторівни, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - 

в с т а н о в и в :
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гриньо М.І. звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної Уляни Вікторівни, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ще за життя, а саме 11.09.2006 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці ОСОБА_1 . Вказує, що позивачка, через свого представника ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, приватний нотаріус повідомила позивачці про те, що з поданих нотаріусу документів не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки позивачка не зверталась до нотаріуса у встановлений законом 6-ти місячний строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини та на час смерті ОСОБА_2 позивачка не була зареєстрована з померлою за однією адресою. 
Зазначає, що встановлений законом строк пропущено позивачкою з поважних причин, оскільки їй не було відомо про те, що ОСОБА_2 за життя склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. ОСОБА_2 за життя нічого не говорила позивачці про наявність заповіту. Позивачка проживала з померлою за різними адресами. Окрім цього, вказує, що позивачка з 2016 року проживає в Республіці Польща і лише періодично приїжджає в Україну. Про наявність заповіту позивачці стало відомо вже після смерті ОСОБА_2 та після спливу 6-ти місячного строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, а саме у серпні 2021 року, після чого вона одразу ж звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вказані обставини, на думку сторони позивачки, є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які не залежали від її волі, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.
Враховуючи вищевикладене, просить визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строку у 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 05.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.В. копію спадкової справи. 
Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без їх участі, позов підтримав та просив такий задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак 05.05.2026 року до суду надійшли пояснення, в яких просила у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовує таке тим, що факт проживання позивачки у Польщі сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою, а також через звернення до консульської установи України або до дипломатичного представництва України за кордоном. Окрім цього, представник відповідача покликається на позицію Великої Палати Верховного Суду щодо необізнаності про наявність заповіту. Вважає, що підстави для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, однак матеріали справи містять подану нею заяву про розгляд справи без її участі.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а також заперечення сторони відповідача, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Містки Пустомитівського району Львівської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №05, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.02.2017 року Виконавчим комітетом Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_2 від 21.07.1994 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
11.09.2006 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті, залишила заповіт, згідно якого ОСОБА_2 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. 11.09.2006 року та зареєстровано в реєстрі за №3-1390.
17.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.В. №183/01-16 від 29.12.2025 року з поданих для нотаріуса документів не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса у встановлений законом 6-ти місячний строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а згідно Довідки з Реєстру територіальних громад вбачається, що на час смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не була зареєстрована з померлою за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Таким чином, немає підстав вважати ОСОБА_1 такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та такою, що має право на отримання Свідоцтва про право на спадщину.
Як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №83719443 від 23.12.2025 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).
У статтях 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними.
У постанові від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21 (провадження № 61-11195св22) Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Отже, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320 цс17; від 06.09.2017 року у справі №6-496цс17; постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 та інші.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначила, що не мала об`єктивної можливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в тому числі й через те, що їй не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_2 на її користь. 
Отже, судом встановлено, що позивач не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки не перебувала в родинних стосунках зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на її користь, дізналася поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України, а тому, на думку суду, такі обставини, з урахуванням в тому числі й перебування позивачки за межами території України, свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в три місяці після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, з урахуванням принципу справедливості, суд приходить до висновку, що судові витрати по справі повинні бути покладені на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Сторони в справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Львівська міська рада, код ЄДРПОУ 04055896, адреса: м.Львів, пл.Ринок, буд.1.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична Уляна Вікторівна, адреса: м.Львів, вул.Паркова, 4/3.
Повний текст рішення складено 11.05.2026.

Суддя І.В. Торська