УХВАЛА

28 травня 2026 року
м. Київ

справа № 361/14646/25

провадження № 61-6493ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Федоров Дмитро Сергійович, на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини з батьком.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 із серпня 2017 по вересень 2019 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування в шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син проживав з матір`ю.
ОСОБА_2 умисно приховує місце проживання дитини з метою уникнення інспектування умов його проживання та складання висновку органами опіки та піклування, навіює малолітньому сину, що батько намагається його обманути і забрати, забороняє спілкуватися, негативно впливає на їх психоемоційний зв`язок, який через тривалий судовий розгляд може бути втрачений, заявник просив суд забезпечити майбутній позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 у відповідному порядку з правом перебування дитини за місцем проживання батька.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 
2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Д. С., про забезпечення позову задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надати можливість спілкування, зустрічей та спільного проведення часу ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) протягом перших двох місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили (з 18 грудня 2025 року по 18 лютого 2026 року) - один день на тиждень, а саме: кожної суботи з 09 год 00 хв до 17 год 00 хв, у присутності матері дитини ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з правом перебування дитини за місцем проживання батька.
Зобов`язано ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). в наступні місяці (з 19 лютого 2026 року) надати можливість спілкування, зустрічей та спільного проведення часу ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) два дні на тиждень, а саме, кожної п`ятниці та суботи, безперервно, з 17 год 00 хв п`ятниці по 17 год 00 хв суботи без присутності матері дитини ОСОБА_2 , 
( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з правом перебування дитини за місцем проживання батька.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Соловей Олени Миколаївни, задоволено частково.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 
2025 року змінено.
Визначено час для спілкування та побачення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 кожної суботи місяця з 12 год 00 хв до 16 год 00 хв у присутності матері в громадських місцях міста Києва.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду 
від 16 квітня 2026 року скасувати та залишити в силі ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2025 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду є необґрунтованою, оскільки встановлені фактичні обставини не підтверджуються дослідженими доказами, що свідчить про істотне порушення вимог процесуального права. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував тієї обставини, що встановлення зустрічей батька в присутності матері не є ефективним заходом забезпечення позову, оскільки відповідачка не бажає проводити таких зустрічей в її присутності через наявний тривалий конфлікт із позивачем. Вважає, що співмірним та таким, що не буде травмувати психіку дитини, заходом забезпечення позову у даних конкретних обставинах є можливість побачень батька з дитиною без присутності матері, оскільки обидва рази, коли мати надала можливість побачитись із дитиною в її присутності, вона була ініціатором сварок, натомість жодних обставин, що свідчать про негативний вплив зустрічей дитини із батьком - не встановлювалось.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дослідивши відповідні доводи Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Забезпечення позову у спорах, що виникли із сімейних правовідносин, має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався тим, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із майбутніми позовними вимогами, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Апеляційний суд, змінюючи ухвалу районного суду, вказав, що дослідив довідку психолога ОСОБА_4 від 02 грудня 2025 року, яка була надана самим заявником разом з заявою про забезпечення позову, з якої вбачається, 
що ОСОБА_1 звернувся із запитом щодо надання допомоги у процесі адаптації неповнолітнього ОСОБА_3 до проживання та навчання за кордоном. Вказане, на думку суду, свідчить про наміри батька вивезти дитину за кордон. А тому суд забезпечив позов іншим способом.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною третьої статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У статті 4 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. 

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. 

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Апеляційний суд, встановивши обставини, які мають значення для правильного вирішення заяви, надавши оцінку співвідношенню негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник має намір звертатися до суду дійшов правильно висновку про зміну судового рішення суду першої інстанції.

Визначений судом час для спілкування та побачення дитини з батьком кожної суботи місяця з 12 год 00 хв до 16 год 00 хв у присутності матері в громадських місцях міста Києва є прийнятним для забезпечення регулярного контакту дитини з батьком з огляду на ризик, встановлений судом апеляційної інстанції щодо вивезення дитини. 

З огляду на встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи
Верховний Суд погоджується з висновками, викладеними у оскаржуваному судовому рішенні.

Правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення а тому касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами третьою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Федоров Дмитро Сергійович, на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник