Справа 206/1433/26 
Провадження 2/206/1561/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
10 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Гаркуші В.В.,
за участю секретаря судового засідання Дуб В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019 у розмірі 75553,68 грн, з яких: 42200,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 33353,68 грн — заборгованість за процентами.
Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у загальному розмірі 9662,40 грн, що складаються із судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Романенко Михайло Едуардович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.07.2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2025025716_CARD згідно умов якого АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. При цьому на картковий рахунок Відповідача, було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено вказаним договором.
На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав у повному обсязі. Однак Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Таким чином сума заборгованості по кредиту та процентам у строк, передбачена договором Відповідачем погашена не була, чим він суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.
Оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість на загальну суму 75553 грн. 68 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту 42200 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками 33353 грн. 68 коп.
Далі позивач зазначає, що 15.03.2024 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 15/03/24, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «ОТП Банк» передає (відступає) фактору право вимоги за договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019.
У зв`язку з тим, що Відповідач добровільно суму заборгованості по кредиту сплачувати не бажає, Позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 75553 грн. 68 коп., а також, судовий збір у розмірі 2662 грн. 40 коп (а.с. 1-6).
Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, а також 12.04.2026 звернувся до суду з заявою, яка містить те саме клопотання (а.с.5 на звороті, 15-16).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток поштою. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Суд повідомляв відповідача про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова Влада України» (а.с. 20).
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 справу передано в провадження судді Гаркуші В.В. (а.с. 9).
Ухвалою суду від 27.03.2026 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 13).
12.04.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с. 15-16).
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 27.07.2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2025025716_CARD, для особистих потреб Відповідача, а саме придбання техніки.
Судом також встановлено, що зазначений кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем було укладено шляхом подання відповідачем письмової заяви на надання платіжної картки та видачі банком відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
Підписанням такої заяви відповідач погодився із тим, що така заява разом із Правилами користування карткою, Інформаційним листком, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Також шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтвердив, що: 1) банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) з Договором, Правилами, Інформаційним листком, тарифами банку/ тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений та згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 3) отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок (у разі оформлення кредиту та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна для користування банківськими послугами та ін.
Згідно умов вказаного договору, сторонами було погоджено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. Сума кредиту 16041,00 грн, з можливістю збільшення кредиту, строк кредитування 36 місяців з правом пролонгації, на дату укладення договору розмір процентної ставки становить 0,01% протягом пільгового періоду та 5% щомісячно після його закінчення (підсистема «Електронний суд»).
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , на яку було встановлено початковий кредитний ліміт (підсистема «Електронний суд»).
27.07.2019 Відповідачем підписано заяву на встановлення/зміну кредитної лінії (підсистема «Електронний суд»).
Судом також встановлено, що Відповідач, як позичальник, після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, випискою по рахункам відповідача, яка має всі необхідні реквізити, що притаманні первинному бухгалтерському документу.
Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку.
Судом встановлено, що 15.03.2024 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 15/03/24, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «ОТП Банк» передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за кредитним договором (підсистема «Електронний суд»).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019 року (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 75553 грн. 68 коп.
В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 15.03.2024 року, за кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019 року, виникла заборгованість на загальну суму 75553 грн. 68 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості за вищезазначеним договором станом на 15.03.2024 (підсистема «Електронний суд»).
Той факт, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами підтверджується випискою з рахунку приватного клієнта № 2025025716_CARD за період з 27.07.2019 по 15.03.2024, сформованою 20.02.2026 (підсистема «Електронний суд»).

IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Оцінюючи встановлені обставини справи та надані сторонами докази, суд виходить із такого.
Відповідно до статей 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона — боржник — зобов`язана вчинити на користь другої сторони — кредитора — певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа — кредитодавець — зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Судом встановлено, що 27.07.2019 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2025025716_CARD. Підписанням відповідних документів відповідач підтвердив свою згоду з умовами кредитування, у тому числі щодо відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту, користування кредитними коштами, повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з 27.07.2019 по 15.03.2024, з якої вбачається здійснення операцій з використанням кредитних коштів, а також часткове погашення заборгованості.
Суд враховує, що банківська виписка по рахунку є документом, який відображає рух коштів за рахунком клієнта, проведені операції, нарахування та погашення заборгованості. У сукупності з підписаними відповідачем документами щодо укладення кредитного договору така виписка підтверджує факт надання відповідачу кредитних коштів та користування ними.
Відповідач доказів того, що кредитні кошти ним не отримувалися або що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі чи в іншому розмірі, суду не надав. Власного контррозрахунку заборгованості відповідачем також не подано.
Щодо права позивача на звернення до суду з цією вимогою суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, тобто відступлення права вимоги.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона — фактор — передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони — клієнта — за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи — боржника.
Судом встановлено, що 15.03.2024 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 15/03/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до боржників, включених до відповідного реєстру боржників.
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 вбачається, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019, укладеним з ОСОБА_1 , а загальний розмір заборгованості відповідача станом на дату відступлення права вимоги становив 75 553,68 грн.
Факт виконання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язань за договором факторингу підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними інструкціями від 15.03.2024 про перерахування коштів на користь АТ «ОТП БАНК» згідно з договором факторингу № 15/03/24.
Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є належним кредитором у спірному зобов`язанні та має право вимагати від відповідача виконання обов`язку з повернення заборгованості за кредитним договором.
Суд також враховує, що відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Водночас неповідомлення боржника про заміну кредитора саме по собі не припиняє зобов`язання боржника та не звільняє його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними.
Матеріали справи не містять доказів того, що після відступлення права вимоги відповідач виконав своє грошове зобов`язання перед первісним або новим кредитором.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019 станом на 15.03.2024 заборгованість відповідача становить 75 553,68 грн, з яких: 42 200,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 33 353,68 грн — заборгованість за процентами.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з умовами кредитного договору, витягом з реєстру боржників та випискою по особовому рахунку відповідача, суд доходить висновку, що розмір заборгованості підтверджений належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростований.
Суд виходить з того, що сам по собі розрахунок заборгованості є похідним документом, однак у цій справі він оцінюється не ізольовано, а у сукупності з підписаними відповідачем документами щодо укладення кредитного договору, банківською випискою, яка підтверджує фактичне користування кредитними коштами та рух коштів за рахунком, а також документами про відступлення права вимоги. У своїй сукупності ці докази підтверджують як факт виникнення кредитного зобов`язання, так і факт його порушення відповідачем та розмір заявленої до стягнення заборгованості.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019 у загальному розмірі 75 553,68 грн, з яких 42 200,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 33 353,68 грн — заборгованість за процентами, є обґрунтованими, доведеними належними доказами та підлягають задоволенню.
V. Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.07.2025, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 28.11.2025, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
З наданих документів убачається, що адвокатом зазначено надання правничої допомоги на загальну суму 7000,00 грн, яка складається з: правового аналізу обставин справи та надання правових рекомендацій — 1 година, вартість 2000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості — 2 години, вартість 4000,00 грн; формування додатків до позовної заяви — 0,5 години, вартість 500,00 грн; подання позовної заяви — 0,5 години, вартість 500,00 грн.
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується заявлення ним витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із цією справою, у сумі 7000,00 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та/або значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Разом із тим відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висновував, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права змінювати розмір гонорару та втручатися у правовідносини адвоката і його клієнта. Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені або мають бути понесені, чи була їх сума обґрунтованою, необхідною та розумною щодо іншої сторони спору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 звернула увагу, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має оцінювати їх реальність, необхідність, розумність і пропорційність до предмета спору та з урахуванням конкретних обставин справи може обмежити розмір відшкодування судових витрат з огляду на розумну потребу таких витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, відповідно до яких у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу або присудити такі витрати частково.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24 також наголошено на необхідності розмежування втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення розміру гонорару і вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами спору. Суд при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу має оцінювати, зокрема, їх реальність, необхідність, розумність, пропорційність, співвідношення із складністю справи, ціною позову, значенням справи для сторони, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на виконання відповідних робіт.
Отже, суд не змінює розмір гонорару, погоджений між адвокатом та клієнтом, і не втручається у їхні договірні правовідносини. Водночас при вирішенні питання про те, яка саме сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає покладенню на відповідача як на сторону, не на користь якої ухвалюється рішення, суд зобов`язаний оцінити ці витрати на предмет їх реальності, необхідності, розумності та пропорційності до предмета спору.
У цій справі відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим суд вирішує не питання зміни розміру гонорару адвоката, визначеного договором між позивачем та адвокатом, а питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.
Оцінюючи розумність, необхідність та пропорційність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що ця справа є малозначною справою незначної складності, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Спір належить до категорії типових спорів про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, щодо яких існує стала судова практика. Матеріали справи не містять значної кількості доказів, що потребували б тривалого збирання, опрацювання чи складного правового аналізу. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування заявлених вимог не надав, активної процесуальної позиції у справі не займав, що не зумовлювало необхідності підготовки додаткових процесуальних документів, заперечень, пояснень чи участі представника позивача у складній доказовій полеміці.
Суд також враховує, що фактично надана правнича допомога у цій справі стосувалася аналізу матеріалів, складання позовної заяви, формування додатків та подання позову. При цьому правовий аналіз обставин справи та надання правових рекомендацій у значній мірі охоплюється роботою зі складання позовної заяви, а формування додатків та подання позову мають переважно технічний характер і не потребують значних витрат професійного часу адвоката у справі такої категорії.
За таких обставин наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження заявлення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн не є безумовною підставою для покладення всієї цієї суми на відповідача. Суд вважає, що покладення на відповідача всієї заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідало б критеріям розумності, необхідності та пропорційності до предмета спору, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та ціни позову.
З урахуванням конкретних обставин справи, її незначної складності, типового характеру спору, обсягу виконаної адвокатом роботи, розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, відсутності відзиву відповідача та необхідності підготовки додаткових процесуальних документів, суд дійшов висновку, що розумним, необхідним і пропорційним розміром витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає покладенню на відповідача, є 3000,00 грн.
У задоволенні решти заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити як таких, що у цій конкретній справі є надмірними та не відповідають критеріям розумної необхідності і пропорційності.
На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 633, 634, 1050, 1054 - 1055, 1077-1078, 1081 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 263, 264, 265, 280 - 283 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за Кредитним договором № 2025025716_CARD від 27.07.2019 у розмірі 75553 (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 68 коп., з яких: 42200,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 33353,68 грн — заборгованість за процентами..
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ПУМБ») судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ПУМБ») понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.В. Гаркуша