ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

22 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/650/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) позовну заяву адвоката Князь Інни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 01.04.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Князь Інни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 24.07.2022 по 31.12.2025 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови проходження служби), а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 , встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 24.07.2022 по 31.12.2025 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови проходження служби), а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік станом на 01.01.2025 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 3;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , яка відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від “22 травня 2025 року №Д-321/65/дск “Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році, директиви Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22 травня 2025 року №Д-22/ДСК “Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році, та з метою удосконалення організаційно-штатних структур і складу Регіонального управління Сил територіальної оборони “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Сил територіальної оборони Збройних Сил України, введена дію штат № 58/171-01 військової частини НОМЕР_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 (далі – Відповідач).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_4 від № 245 від 24.07.2022 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на усі види забезпечення на посаду бухгалтера.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 31.12.2025 за № 378 старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
При цьому, у зв`язку зі звільненням у запас позивачу нарахована грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2022-2025 роки, а також грошова допомога у розмірі 04 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць, але не менше як 25% місячного грошового забезпечення за період з 24 липня 2022 року по 31 грудня 2025 року (відповідно до постанову КМУ від 17.09.2014 за № 460 “Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби”).
Натомість, Відповідач протиправно, починаючи з 24.07.2022 розраховував грошове забезпечення Позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення майнових прав Позивача, а саме, гарантованого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі та до зменшення розміру грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії.
Представник Позивача звертався тричі (19.02.2026 та 18.03.2026, 24.03.2026) до Відповідача із адвокатським запитом щодо надання довідок про розміри основних та помісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.07.2022 по 31.12.2025 або витяг з роздавальних відомостей за вказаний період. Про надання довідок про розмір виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.07.2022 по 31.12.2025 із вказанням застосованих базових місяців; про надання копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.07.2022 по 31.12.2025 та інформації про підстави та порядок нарахування посадового окладу ОСОБА_1 , а також про надання копії наказу № 245 від 24.07.2022 про зарахування до особового складу ВЧ НОМЕР_4 ОСОБА_1 на посаду бухгалтера.
Ні відповіді, ні витребуваної інформації Відповідач представнику Позивача на момент подачі позову не надав. Тому самостійно надати докази Позивач не має змоги.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, який має документи та матеріали щодо проходження служби, нарахування та виплату грошового забезпечення, проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 ігнорує законні вимоги представника Позивача, щодо отримання інформації та документів і фактично відмовляє в отриманні належних доказів, які підтверджують неправомірність його дій.
З наказу № 378 від 31.12.2025 вбачається, що у Позивачки був сьомий тарифний розряд з посадовим окладом 3000,00 грн, і це свідчить про те, що Відповідач нараховував посадовий оклад Позивачці з розрахунку прожиткового мінімуму працездатних осіб станом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн.
Відповідно до наказу № 378 від 31.12.2025 ОСОБА_1 нараховувалося грошове забезпечення без врахування вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме: розміри посадового окладу, окладу за військовими званням у 2022, 2023, 2024, 2025 роках шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати на 01 січня відповідного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14. За схемою тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та Державної спеціальної служби транспорту (додаток 2 Постанови № 704) Позивачка за своєю посадою з 24.07.2022 по 31.12.2025 мала тарифний розряд 7, тарифний коефіцієнт - 1,7.
З огляду на викладене, правильний розрахунок посадового окладу Позивача: з 24 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року = 1,7 х 2481 = 4217,70 грн; з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 року = 1,7 х 2684 = 4562,80 грн; з 01 січня 2024 по 31 грудня 2024 року= 1,7х3028= 5147,60 грн; з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 року = 1,7 х 3028=5147,60 грн.
Такі дії Відповідача вважає протиправними.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) днів з дати отримання ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 5, 160 КАС України з мотивів викладених в ухвалі суду.
Представником позивача 06.04.2026 на виконання ухвали суду від 03.04.2026 через систему «Електронний суд» надано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву..
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі та витребувано докази.
Відповідачем 16.04.2026 засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, виходячи із наступного. 
Пунктом 4 Постанови № 704, в редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України. 
Відповідно до пункту 6 Постанови № 103 у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Отже, з 1 березня 2018 року Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року, а саме 1762 грн.
Таким чином, Відповідач наголошує про те, що розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням Позивача, за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 обраховувався виходячи із розміру 1762 гривні та визначався шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.
Окрім того, у наступному пунктами 1 і 2 Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі - Постанова № 481) вирішено:
- скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662).
- внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:
Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постанова № 481 набула чинності 20 травня 2023 року та діяла до 18.06.2025, коли набрала законної сили постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 320/29450/24, якою визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Таким чином, у спірний період, а саме з 24.07.2022 по 31.12.2025 розмір посадового окладу визначався шляхом множення суми 1762 грн на передбачений постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 коефіцієнт відповідно до тарифного розряду, встановленого для обійманої посади.
Відповідач вважає, що нараховування та виплата Позивачеві грошового забезпечення здійснювалася відповідно до норм чинного законодавства, що діяли на момент існування спірних правовідносин, а позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.
З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що представник Позивача у своїй позовній заяві визначив розмір витрат щодо наданої позивачеві правничої допомоги на суму 10 000 грн.
Натомість, всупереч вимогам ч. 4 ст. 134 КАС України представником позивача не надано ані детального опису виконаних робіт, ані понесених останнім витрат.
Відповідач зауважує, що цю справу можна віднести до категорії нескладних, вона розглядається у письмовому провадженні без виклику сторін, а отже не потребує додаткової участі представника у судових засіданнях, підготовки до таких засідань і т.д. Таким чином можна дійти висновку про те, що уся суть правничої допомоги, наданої Позивачеві у рамках даної справи, зводиться лише до складання позовної заяви.
Окремо слід взяти до уваги той факт, що фактично судові адміністративні справи, предметом розгляду яких є питання правильного застосування Постанови КМУ № 704, по факту станом на теперішній час є типовими справами, а представник позивача, у свою чергу, виступає представником позивачів в інших аналогічних справах (лише тільки до військової частини НОМЕР_2 подано 5 інших аналогічних позовів). Вказані обставини свідчать про те, що правнича допомога у такій категорії справ передбачає складання шаблонної позовної заяви, в якій змінюється лише дані позивача та періоди військової служби. Враховуючи це, Відповідач вважає, що оцінка такої правничої допомоги у розмірі 10 000 грн не є співмірною із обсягом виконаних представником робіт.
Враховуючи вище викладене, відповідач вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомоги необґрунтованим та безпідставним, а отже позовні вимоги у цій частині такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали судової справи у електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 24.07.2022 № 245 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 “Про загальну мобілізацію”, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу вважати призначеними до НОМЕР_6 окремого батальйону територіальної оборони: 1. солдата ОСОБА_1 бухгалтером фінансово-економічної служби, ВОС – 900025А, шпк “старший солдат”. Вважати таким, що з 24.07.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, встановити посадовий оклад у розмірі 3000 грн на місяць, 7/4 тарифний розряд. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.07.2025 № 214 відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від “22? травня 2025 року №Д-321/65/дск “Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році?, директиви Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від “22? травня 2025 року №Д-22/ДСК “Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році?, та з метою удосконалення організаційно-штатних структур і складу Регіонального управління Сил територіальної оборони “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Сил територіальної оборони Збройних Сил України у відповідності до обстановки що склалась, умовні найменування – військові частини НОМЕР_7 , НОМЕР_4 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та ідентифікаційні коди – 26624258, 26624270, 26624330, 26624382 – анулювати.
Ввести в дію штат № 58/171-01 військової частини НОМЕР_2 , ідентифікаційний код – НОМЕР_3 чисельністю 3176 військовослужбовців.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.12.2025 за № 378 Старшого солдата ОСОБА_1 , бухгалтера (1 категорії) групи бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_10 , звільнену з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров?я - за наявності інвалідності якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.12.2025 року № 224-РС вважати такою, що справи та посаду здала і вибуває до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
3 31 грудня 2025 року виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. 
Вислуга років на день виключення: (календарна) - 03 років, 05 місяців, 07 днів, пільгова не обраховувалась. 
Виплатити старшому солдату ОСОБА_2 надбавку за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505% посадового окладу (7-й тарифний розряд, посадовий оклад 3000 грн) за період з 01.12.2025 по 31.12.2025 та надбавку за вислугу років. 
Згідно довідки № 12 від 10.04.2026 виданої ОСОБА_1 про те, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії та додаткової грошової винагороди становить:
ПО: 774,19 грн липень 2022 року, 3000,00 грн серпень 2022 року, 3021,33 грн вересень 2022 року, 3080,00 грн жовтень-листопад 2022 року, 2730,00 грн грудень 2022 року по жовтень 2023 року, 4491,29 грн листопад 2023 року, 968,71 грн грудень 2023 року, 2730,00 грн січень-лютий 2024 року, 2782,26 грн березень 2024 року, 3000,00 грн квітень 2024 – червень 2025 року, 2806,45 грн липень 2025 року, 3193,55 грн серпень 2025 року, 3000,00 грн вересень-грудень 2025 року.
ОВЗ: 136,77 грн липень 2022 року, 530,00 грн серпень-вересень 2022 року, 584,20 грн жовтень 2022 року, 600,00 грн листопад 2022 року – жовтень 2023 року, 978,10 грн листопад 2023 року, 212,90 грн грудень 2023 року, 600,00 грн січень 2024 року – червень 2025 року, 561,29 грн липень 2025 року, 638,71 грн серпень 2025 року, 600,00 грн вересень – грудень 2025 року.
Надбавка за вислугу років: 214,84 грн липень 2023 року, 832,50 грн серпень – жовтень 2023 року, 1369,60 грн листопад 2023 року, 295,40 грн грудень 2023 року, 832,50 грн січень –лютий 2024 року, 845,56 грн березень 2024 року, 900,00 грн квітень 2024 року – червень 2025 року, 841,94 грн липень 2025 року, 958,06 грн серпень 2025 року, 900,00 грн вересень – грудень 2025 року.
Надбавка за особливості проходження служби: 592,12 грн липень 2022 року, 2294,50 грн серпень 2022 року, 2308,37 грн вересень, 2381,73 грн жовтень 2022 року, 2392,00 грн листопад 2022 року, 2164,50 грн грудень 2022 року червень 2023 року, 2304,15 грн липень 2023 року, 2705,63 грн серпень-жовтень 2023 року, 4451,19 грн листопад 2023 року, 960,07 грн грудень 2023 року, 2705,63 грн січень 2024 року, 2705,62 грн лютий 2024 року, 2748,09 грн березень 2024 року, 2925,00 грн квітень 2024 року – червень 2025 року, 2736,29 грн липень 2025 року, 3113,71 грн серпень 2025 року, 2925,00 грн вересень – грудень 2025 року.
ОГДзв: 37023,00 грн грудень 2025 року.
ДГВ: 25806,46 грн липень 2022 року, 39032,26 грн серпень 2022 року, 100000,00 грн вересень 2022 року, 90967,74 грн жовтень 2022 року, 90666,67 грн листопад 2022 року, 100000,00 грн грудень 2022 року – січень 2023 року, 30000,00 грн лютий – березень 2023 року, 10000,00 грн квітень 2023 року, 50000,00 грн травень 2023 року, 16000,00 грн червень 2023 року, 30000,00 грн липень – серпень 2023 року, 15000,00 грн вересень 2023 року, 62000,00 грн листопад 2023 року, 3000,00 грн грудень 2023 року – січень 2024 року, 28965,52 грн лютий 2024 року, 49354,84 грн квітень 2024 року, 26129,03 грн травень 2024 року, 10000,00 грн червень 2024 року, 3870,97 грн липень 2024 року, 9677,42 грн серпень 2024 року, 30000,00 грн вересень – грудень 2024 року, 25161,29 грн січень 2025 року, 15 000,00 грн лютий 2025 року, 30 000,00 грн березень – квітень 2025 року, 13548,39 грн травень 2025 року, 26000,00 грн червень 2025 року, 27096,77 грн липень 2025 року, 9677,42 грн серпень 2025 року.
Компенсація невикористаних днів відпустки: 71487,50 грн - грудень 2025 року.
ГДО: 13384,50 грн серпень 2022 року, 20673,30 грн травень 2023 року, 21473,63 грн січень 2024 року, 22575,00 грн лютий 2025 року.
МД: 22575,00 грн листопад 2025 року.
Індексація: 275,10 грн липень 2022 року, 1281,80 грн серпень – жовтень 2022 року, 1424,80 грн листопад 2022 року, 1470,83 грн грудень 2022 року, 130,20 грн серпень 2024 року – листопад 2024 року, 254,35 грн грудень 2024 року, 124,64 грн липень 2025 року, 141,83 грн серпень 2024 року, 133,23 грн вересень – грудень 2025 року.
Премія: 1950,96 грн липень 2022 року, 7560,00 грн серпень 2022 року, 7589,11 грн вересень 2022 року, 7669,20 грн жовтень – листопад 2022 року, 7889,70 грн грудень 2022 року, 8353,80 грн січень 2023 року, 15178,80 грн лютий – червень 2023 року, 15030,85 грн липень 2023 року, 14605,50 грн серпень 2023 року – жовтень 2023 року, 24028,40 грн листопад 2023 року, 5182,60 грн грудень 2023 року, 14605,50 грн січень - лютий 2024 року, 14710,89 грн березень 2024 року, 15150,00 грн квітень 2024 року – червень 2025 року, 14172,58 грн липень 2025 року, 16127,42 грн серпень 2025 року, 15150,00 грн вересень – грудень 2025 року.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Постановою № 704 затверджено, зокрема тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Також пунктом 6 Постанови № 704 передбачено виплачувати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців розвідувальних органів), особам рядового і начальницького складу надбавки та доплати, які визначаються в розмірі відсотків від посадового окладу.
Пунктом 4 Постанови № 704, в редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою № 103, яка набрала чинності 24.02.2018, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 6 Постанови № 103 у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Із наведеного вище слідує, що з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Відтак, з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Суд зазначає, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Таким чином, оскільки пункт 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є чинним та має вищу юридичну силу ніж пункт 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, суд вважає, що для обчислення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу підлягає застосуванню, як розрахункова величина, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.
Як свідчать матеріали справи, у спірному періоді відповідач при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення позивача керувався Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Суд зауважує, що оскільки з 29.01.2020 діє первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, то право позивача на перерахунок розміру грошового забезпечення є беззаперечним з дня, з якого відбулися відповідні зміни.
2 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704» (далі - Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції:
«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Таким чином, з дня набрання чинності Постановою № 481 (20 травня 2023 року) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762,00 грн.
Згідно із частинами першою-третьою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені у частинні третій статті 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22).
Отже, пункт 4 Постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме у частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин.
Означену правову позицію висловлено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закон України від 3 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік», Закон України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Закон України від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2022, 2023, 2024 та 2025 роки відповідно, не містять. 
Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, до 01.01.2020 набрання чинності Законом України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102,00 гривні.
Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102,00 гривні.
Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102,00 гривні.
Статтею 7 Закону України від від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102 гривні.
При вирішенні питання, який із видів прожиткового мінімуму, перелік яких міститься в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» слід використовувати для обчислення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 24.07.2022 до 31.12.2022, з 01.01.2023 до 31.12.2023, з 01.01.2024 до 31.12.2024 та з 01.01.2025 до 31.12.2025, відповідно до вимог Постанови № 704, суд вважає за потрібне зазначити таке.
Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.
Згідно з положеннями статті 1 Закону № 2017-III у цьому Законі терміни і поняття вживаються у такому значенні:
державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму;
прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
У свою чергу, відповідно до статті 6 Закону № 2017-IIIбазовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Також суд вважає за необхідне звернутись до положень Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», статтею 1 якого встановлено:
прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості;
прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Перелік основних соціальних і демографічних груп населення, викладений у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Отже, для обчислення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 24.07.2022 до 31.12.2025 відповідно до вимог Постанови № 704 відповідачу слід використовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, у розмірі 2481,00 грн за період з 24.07.2022 до 31.12.2022, у розмірі 2684,00 гривень за період з 01.01.2023 до 31.12.2023, у розмірі 3028,00 грн за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 та у розмірі 3028,00 грн за період з 01.01.2025 до 31.12.2025.
Відповідачем визнано, що розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача, за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 обраховувався виходячи із розміру 1762 гривні та визначався шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині проведення перерахунку місячного грошового забезпечення позивача за період з 24.07.2022 до 31.12.2022, з 01.01.2023 до 31.12.2023, з 01.01.2024 до 31.12.2024 та з 01.01.2025 до 31.12.2025 виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині перерахунку допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій, суд зазначає, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) цих видів грошового забезпечення, в залежності від дати їх нарахування та редакції постанови № 704 на таку дату.
Так, підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 1 розділу ХХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІІ Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Абзацом першим пункту 6 розділу ХХХІІІ Порядку № 260 передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу нараховано грошову допомогу на оздоровлення, зокрема: у серпні 2022 року у розмірі 13384,50 грн, у травні 2023 року у розмірі 20673,30 грн, у січні 2024 року у розмірі 21473,63 грн, у лютому 2025 року у розмірі 22575,00 грн.
Відповідач підтверджує факт розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розрахункової суми 1762,00 грн (станом на 01.01.2018).
Тобто, у спірний період винагороду на оздоровлення виплачено з урахуванням посадових окладів, окладів за спеціальним званням, доплати і надбавки постійного характеру та щомісячної премії в неналежному розмірі.
Таким чином, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку допомоги на оздоровлення за 2022 - 2025 роки підлягають задоволенню.
Пунктом 1 розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (абзац перший пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260).
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (абзац третій пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260).
З матеріалів справи вбачається, що позивачу нараховувалась матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: у листопаді 2025 року у розмірі 22575,00 грн, за 2022-2024 рік такої виплати не встановлено.
Водночас, відповідач підтверджує факт розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розрахункової суми 1762,00 грн (станом на 01.01.2018).
Тобто, у спірний період матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань виплачено в неналежному розмірі у 2025 році.
Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки у належному розмірі суд зазначає про таке.
Позивачу у грудні 2025 року нарахована компенсація невикористаних днів відпустки у розмірі 71487,50 грн.
Пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення (пункт 5 розділу XXXI Порядку № 260).
Відповідач підтверджує факт розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розрахункової суми 1762,00 грн (станом на 01.01.2018).
Тобто, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки виплачена позивачу в неналежному розмірі.
Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні суд зазначає про таке.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні у грудні 2025 року у розмірі 37023,00 грн.
Відповідно до пункту четвертого розділу XXXII Порядку № 260 військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.
Пунктом 5 розділу XXXII Порядку № 260 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:
звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою;
Відповідач підтверджує факт розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розрахункової суми 1762,00 грн (станом на 01.01.2018).
Тобто, одноразову грошову допомогу при звільненні виплачено в неналежному розмірі.
Щодо позовних вимог в частині одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України (далі - ПК України) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
За нормами абзацу п`ятого підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
У пункті 3 вказаного Порядку визначено: виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
З огляду на викладене, вимоги позивача про проведення нарахування та виплати грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, підлягають задоволенню.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 24.07.2022 по 31.12.2025, допомоги для оздоровлення за 2022 – 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 24.07.2022 по 31.12.2025, допомоги для оздоровлення за 2022 – 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу судового захисту.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до пунктів 1, 5, 6статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 19.02.2026 № 77, за умовами якого гонорар встановлюється у формі фіксованого розміру і не залежить від часу, витраченого адвокатом для надання послуг клієнту (п.3.1), розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову допомогу за представлення інтересів клієнта у суді першої інстанції складає 10 000,00 грн (п. 3.2), строк оплати гонорару в продовж 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення (п. 3.3).
Інших документів на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача не надано.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 922/902/19, від 11.11.2025 у справі № № 420/23131/23.
Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 20.12.2019 у справі № 903/125/19 викладено висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача перед адвокатом зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.
Тобто, з урахуванням умов договору щодо визначення гонорару у фіксованому розмірі та відтермінування сплати такого гонорару впродовж 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення, суд вважає, що надання представником позивача інших документів на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу не вимагається.
Разом з тим, суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Також суд звертає увагу на положення частини сьомої статті 134 КАС України, за якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем у відзиві на позов зокрема вказано, що в даному випадку заявлена представником позивача сума коштів у розмірі 10000 гривень не відповідає реальним витратам часу на підготовку цього позову, а позиція викладена у адміністративному позові є стандартною для схожих за змістом справ.
Виходячи з критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України, заважаючи на те, що справа не належить до складних і не вимагає виконання адвокатом значного обсягу робіт, а також з урахуванням клопотання відповідача та часткового задоволення позовних вимог, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу, у розмірі 3000,00 грн.
Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач у спірних правовідносинах згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву адвоката Князь Інни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 24.07.2022 по 31.12.2025, допомоги для оздоровлення за 2022 – 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 24.07.2022 по 31.12.2025, допомоги для оздоровлення за 2022 – 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Т.В. Смішлива