ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.06.2026	Справа № 910/3013/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОВЧЕГ" (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛМ СКАП ТРЕЙДІНГ" (м. Київ)
про стягнення 492 598,07 грн,

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОВЧЕГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛМ СКАП ТРЕЙДІНГ" про стягнення 492 598,07 грн, з яких: 290 792,80 грн заборгованості за Договором суборенди № А1039 від 23.07.2021, 34 990,73 грн 3% річних та 166 814,54 грн інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.
Копія цієї ухвали була вручена відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа.
Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

27.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (позивач, Суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛМ СКАП ТРЕЙДІНГ" (відповідач) укладено Договір суборенди № А1039, за умовами п.2.1 якого Суборендодавець зобов`язується передати у строкове платне користування Суборендарю приміщення, а Суборендар зобов`язаний прийняти Приміщення в строкове користування, сплачувати Суборендодавцеві обумовлені в цьому Договорі суборенди платежі та виконувати інші умови цього Договору суборенди. 
24.07.2021 на виконання умов Договору суборенди від 27.03.2021 між сторонами було підписано Акт приймання-передачі приміщення в суборендне користування, відповідно до якого Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв частину нерухомого майна, що являє собою Приміщення лот № А1039 в суборенду, з метою ведення у ньому дозволеної господарської діяльності, згідно умов Договору. Приміщення розташоване на першому поверсі торгово-розважального комплексу за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6Д; площа приміщення 73,21 кв.м. 
23.11.2021 між сторонами було укладено Договір про розірвання Договору суборенди № А1039 від 23.07.2021, відповідно до умов якого сторони дійшли взаємної згоди 31.12.2021 розірвати Договір суборенди №А1039 від 23.07.2021.
Відповідно до Акту приймання-повернення Приміщення з суборендного користування від 31.12.2021 Суборендар передав, а Суборендодавець прийняв приміщення розташоване на першому поверсі торгово-розважального комплексу за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6Д; площа приміщення 73,21 кв.м.
В подальшому, між позивачем та відповідачем 17.01.2022 було укладено Договір про встановлення порядку виконання зобов`язань за Договором суборенди № А1039 від 23.07.2021 (надалі Договір), відповідно до п.1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Суборендодавець та Суборендар домовились про врегулювання кредиторської заборгованості, що виникла у Суборендаря за Договором суборенди № А1039 в сумі 581 792,80 грн з ПДВ та погодили, що даний Договір не є договором новації в розумінні ст.604 ЦК України, не припиняє зобов`язань, що виникли на підставі Договору суборенди №А1039 від 23.07.2021, а є договором, який встановлює порядок виконання зобов`язань Суборендаря, які визначені в п.1.1 Договору. 
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що оплата грошових коштів, що визначені в п.1.1 Договору здійснюється сторонами у національній валюті України - гривні у безготівковому порядку на рахунок Суборендодавця, згідно календарного графіку: 290 896,40 грн - до 15.02.2022; 290 896,40 грн - до 28.02.2022.
Позивач зазначає, що Суборендарем було частково погашена заборгованість в сумі 291 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №522 від 17.02.2022. Станом на час звернення до суду заборгованість ТОВ "ЛМ СКАП ТРЕЙДІНГ" за Договором суборенди становить 290 792,80 грн. 
За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України ).
З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Статтею 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідач доказів сплати заборгованості за Договором або відсутності в нього обов`язку з такої сплати суду не надав.
Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 34 990,73 грн 3% річних та 166 814,54 грн інфляційних втрат.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.
Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, - 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛМ СКАП ТРЕЙДІНГ" (02092, м. Київ, вул. Бородіна Інженера, буд. 5А; ідентифікаційний код 42791412) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОВЧЕГ" (01024, м. Київ, вул. Басейна, буд. 6; ідентифікаційний код 31569627) 290 792 (двісті дев`яносто тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 80 коп. заборгованості, 34 990 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто) грн 73 коп. 3% річних, 166 814 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 54 коп. інфляційних втрат та 7 388 (сім тисяч триста вісімдесят вісім) грн 97 коп. судового збору. 
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко