ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/8886/25 пров. № А/857/7477/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді - Хобор Р.Б.,
суддів : Бруновської Н.В. Шавеля Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року, що ухвалила суддя Грень Н.М. у місті Львові, у справі № 380/8886/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” до Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 3260/13-01-07-09 від 29 січня 2025 року про застосування відносно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 354 627,60 грн.
14 січня 2026 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні позову повністю.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку фактична перевірка здійснювалася з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), проводилась на підставі наказу та направлень на перевірку, виданих податковим органом.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірному випадку наказ про проведення фактичної перевірки від 13.12.2024 № 3053-п містить наступні підстави для проведення коментованої перевірки, а саме: п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що до матеріалів справи долучено лист ДПС України № 2185/8/17-00 від 03.07.2024, відповідно до якого, з метою контролю вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій та з огляду на інформацію, яку опублікував ОСОБА_1 на офіційному YouTube каналі “Плинський media” стосовно здійснення незаконної реалізації дороговартісної техніки “APPLE”, яка потрапила на територію України без належного митного оформлення та сплати усіх необхідних податків та платежів, доручено територіальним підрозділам податкового аудиту посилити контроль та організувати на постійній основі збір податкової інформації щодо торгівельних об`єктів, де здійснюється продаж зазначеної продукції. Крім цього, доручено активізувати заходи податкового контролю щодо господарських об`єктів, де здійснюється реалізація техніки “АPPLE” шляхом проведення фактичних перевірок з урахуванням вимог ст. 80 ПК України.
Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушення положень законодавства в частині наявності підстав для проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, відповідачем не допущено.
Аналогічно і щодо процедури проведення перевірки самої перевірки.
Щодо встановлених в ході проведення перевірки порушень, то суд вказав, що ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі ст. 20 Закону № 265/95-ВР.
Суд зауважив, що надані до матеріалів справи позивачем накладні на переміщення не підтверджують облік та походження товару, оскільки такі створені самим ТзОВ “Спешлтех” для переміщення товару з основного складу до торгової точки.
Відтак, суд вважав, що висновки фактичної перевірки підтверджені належними та допустимими доказами, що виключає підстави для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило ТзОВ “Спешлтех», подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову повністю.
Таку позицію обґрунтовує тим, що посадові особи ГУ ДПС у Рівненській області фактично вийшли за межі проведення фактичної перевірки та провели перевірку з питання, не визначеного в наказі, а саме дотримання суб`єктом господарювання порядку обліку товарних запасів. Щодо самого факту правопорушення вказує, що під час перевірки податковим інспекторам надано в приміщенні магазину документи, які підтверджують походження товару та облік товару, зокрема: форму обліку товарних запасів та накладні на переміщення товарів. Отже, контролюючому органу надані документи, які підтверджують належним чином ведення обліку товарних запасів, що спростовує суть порушення, яке зазначене в акті.
Крім того, апелянт стверджує, що сама по собі відсутність, на момент перевірки, контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. 
Апелянт просить врахувати, що контролюючому органу надано документи, які підтверджують ведення обліку товарних запасів належним чином, що спростовує суть порушення, яке зазначене в акті.
Крім того, ТзОВ “Спешлтех” наголошує, що суд мав перевірити, чи відповідають предмету фактичної перевірки документи, які запитував контролюючий орган, а також встановити, які саме документи витребовувалися та не надані в ході проведення перевірки.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” зареєстроване як юридична особа, за адресою: 79000, м. Львів, вул. Данилишина, 6, офіс 206; код ЄДРПОУ 45459088.
Основними видами економічної діяльності позивача є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Інші: 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 73.11 Рекламні агентства.
Позивач здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі, зокрема, в магазині “Ябко” за адресою: вулиця Соборна 96 м. Рівне.
Головне управління ДПС у Рівненській області, на підставі наказу “Про проведення фактичної перевірки магазину “Ябко”, за адресою м. Рівне, вулиця Соборна 96, № 3053–п від 13.12.2024 проведено фактичну перевірку ТзОВ “Спешлтех” в магазині “Ябко”. 
Мета перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Підстава: підпункт 80.2.2 пункту 80.2, керуючись ст.20, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 ст. 75, пунктом 80.8 статті 80, пунктом 82.3 статті 82 ПК України.
За результатами перевірки складено акт (довідку) фактичної перевірки № 19711/ ж5/17-00-07-05-17/45459088 від 20.12.2024 року.
Перевіркою встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, які не обліковані у встановленому порядку на суму 354 627,60 грн.
Висновок перевірки: встановлено порушення позивачем п.12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995, п.85.2 ст. 85 ПК України, п.85.2 ст.85 ПК України.
Не погодившись із висновками акту перевірки представником позивача подано до ГУ ДПС у Рівненській області заперечення на акт фактичної перевірки.
ГУ ДПС у Рівненській області розглянуло заперечення позивача на акт перевірки та 23.01.2025 надало відповідь, в якій повідомило позивача, що в ході розгляду заперечень до акту фактичної перевірки, висновки , викладені в акті перевірки залишено без змін.
ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 3260/13-01-07-09 від 29 січня 2025 року про застосування відносно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 354 627,60 грн.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив таке в адміністративному порядку до ДПС України.
Рішенням ДПС України № 11058/6/99-00-06-03-02-06 від 18.04.2025 року за результатами розгляду скарги, таку залишено без задоволення, а ППР без змін.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Що стосується тверджень позивача про порушення відповідачем порядку проведення перевірки апеляційний суд зазначає наступне.
Підстави для призначення перевірки закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. 
Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
У спірній ситуації, як правова підстава для призначення перевірки у наказі про призначення перевірки визначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, проте фактична підстава (доповідна записка), існування якої є передумовою для здійснення контрольного заходу, наявна лише при оформленні наказу. Утім контролюючим органом в доповідній записці не зазначено жодних конкретних відомостей про те, що саме стало передумовою для призначення фактичної перевірки.
У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 судова палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Підставою для проведення перевірки позивача у даній справі, згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, слугував лист ДПС України від 03.07.2024 № 2185/8/17-00, в якому наведена інформація про можливі порушення законодавства при реалізації платниками податків техніки “APPLE”, з огляду на інформацію, яку опублікував ОСОБА_1 на офіційному YouTube каналі “Плинський media”.
Тобто, ця інформація не є такою, що отримана в установленому законодавством порядку від визначеного кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування.
Інформація з YouTube каналу не аналізувалася державним органом або органом місцевого самоврядування, як-от наприклад Державною податковою службою України, шляхом вивчення наявної податкової інформації, виявлення ризиків несплати податків, порушення вимог податкового або іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, та, як наслідок, оформлення листа з ініціюванням відповідного контрольного процесу тощо.
Тобто, фактично, підставою для проведення перевірки стала інформація з YouTube каналу, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 сформулювала правовий висновок, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 та від 24 травня 2023 року у справі № 140/607/22, встановлена судом протиправність наслідків перевірки з підстави порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
У спірному випадку наказ про проведення фактичної перевірки № 3053–п від 13.12.2024 як підставу для проведення перевірки містить тільки покликання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).
Апеляційний суд вважає, що покликання в наказі на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без зазначення фактичної підстави, не є достатньою підставою для проведення перевірки.
Таким чином, встановлені судом порушення, допущені відповідачем при призначенні фактичної перевірки позивача, нівелюють правові наслідки їх проведення, а також є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову і скасування спірного ППР.
Щодо виявлених під час перевірки порушень пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР апеляційний суд враховує наступне.
Апеляційний суд встановив, що спірним у цій справі є допущення порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів які не обліковані за встановленою формою ведення обліку товарних запасів у встановленому законодавством порядку на загальну суму 354 627,60 грн.
Працівники ГУ ДПС під час перевірки позивача встановили порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, 
Відповідач зазначив, що документи (накладні на внутрішнє переміщення) не підтверджують походження товару, як того вимагає законодавство, а лише фіксують його внутрішній рух, а тому на переконання контролюючого органу, ненадання документів, що підтверджують походження товару, є самостійним та доведеним правопорушенням.
Розділ ІІ Закону № 265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Так, пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. 
Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 2 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Разом з тим, відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95-ВР унормована нормами розділу V цього Закону.
Так, стаття 20 Закону № 265/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Таким чином, за змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності):
1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку;
2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 380/6314/24, від 30 вересня 2025 року у справі № 520/22949/24. 
Апеляційний суд зазначає, що словосполучення “під час перевірки» вказує на те, що відповідальність за ненадання документів настає тоді, коли господарюючий суб`єкт їх не надасть протягом усього часу проведення перевірки, починаючи від її початку та до її закінчення. В цій нормі відсутнє посилання на те, що відповідальність настає за не надання “на початок» проведення перевірки документів….»
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2026 року у справі № 160/13547/25.
З урахуванням цієї вимоги закону, позивач надав належні первинні документи, як того вимагає пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що дана норма Закону № 265/95-ВР буквально містить термін “під час перевірки”, що не тотожний терміну “на початок”.
Крім того, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР визначає момент обов`язку - документи мають бути в наявності на початку перевірки, а стаття 20 визначає момент фіксації порушення - якщо документів не надано під час перевірки, накладається штраф.
Тому, в даному випадку, санкція статті 20 Закону № 265/95-ВР застосовується за ненадання під час перевірки, документів, що підтверджують саме облік товарів.
Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі № 420/12275/22.
Водночас, суд першої інстанції виходив з того, що ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.
Суд не врахував надані позивачем під час перевірки документи, а саме накладну на переміщення № 26/18 від 12.12.2024, накладну на переміщення № 26/19 від 14.12.2024.
У спірному випадку ГУ ДПС вважало, що порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР фактично полягало у несвоєчасному наданні (не на початок перевірки) документів про походження цих товарів.
Суд апеляційної інстанції враховує те, що ТзОВ “Спешлтех” здійснює діяльність в декількох місцях торгівлі, тому ведення обліку товарних запасів платник податків здійснює на підставі первинних документів про внутрішнє переміщення товару. 
Таким чином, знаходження в місці торгівлі документів на внутрішнє переміщення товару є достатнім для обліку товарних запасів у такому місці.
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що під час перевірки податковим інспекторам надано в приміщенні магазину документи, які підтверджують походження товару та облік товару, зокрема: форму обліку товарних запасів та накладні на переміщення товарів.
Також слід зважити на те, на основний склад ТзОВ “Спешлтех” за накладними отримується велика кількість товару, яка розподіляється на торгові точки. Оскільки такої інформації значна кількість, то вибирати, за якими саме накладними та від яких постачальників отримано саме такий товар у конкретному магазині неможливо.
До матеріалів справи були долучені відповідні накладні на внутрішнє переміщення, які є належними та достатніми для підтвердження обліку товарних запасів, проте контролюючий орган безпідставно та без жодних пояснень щодо можливих недоліків цих документів не взяв їх до уваги при складанні акта.
Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних (чи інших документів, які підтверджують оприбуткування товарів) за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 265/95-ВР та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 “Запаси”, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР (Позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2025 року у справі № 420/6071/19).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що всі зазначені в акті перевірки товари відображені у відповідних накладних на переміщення, а відтак є належним чином облікованими, що підтверджується дослідженими апеляційним судом матеріалами.
На думку апеляційного суду помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що накладні на переміщення не підтверджують походження товарних запасів.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі Закон № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Аналогічна норма закріплена у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 (далі Положення № 88).
Зокрема, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.3, 2.4 Положення № 88, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Суд встановив, що накладні на переміщення, що були надані під час перевірки, а також наявні в матеріалах справи, є тими первинними документами, які підтверджують облік товарних запасів, відповідають формі та змісту первинних документів, визначених Законом № 996-XIV та Положенням № 88.
Також апеляційний суд враховує, що у постанові від 21 вересня 2023 року у справі № 280/1310/22 Верховний Суд дійшов висновку, що документи, надані разом із запереченнями, є наданими “під час проведення перевірки”, тому мають бути враховані при прийнятті рішення: “До заперечень на акт перевірки позивач надав підтвердження установленого порядку ведення обліку товарів […]. Заперечення на акт перевірки і додані до них документи є невід`ємною частиною матеріалів перевірки і мають бути враховані контролюючим органом під час прийняття рішення в силу пункту 86.1., підпункту 86.7.4. пункту 86.7. статті 86 ПК України.
Наведене підтверджує, що саме під час проведення перевірки суб`єкт господарювання надав контролюючому органу у паперовій формі документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).”
Неврахування контролюючим органом при прийнятті податкових повідомлень-рішень поданих заперечень на акт перевірки є підставою для їх скасування (постанова Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 200/4704/21).
У контексті спірних правовідносин, слід наголосити, що жоден із наведених вище нормативно-правових актів не визначає, що первинний документ має містити дані, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару. Відтак висновки суду про те, що накладні на переміщення не є документом, який дозволяє ідентифікувати постачальника та отримувача товару, не узгоджуються із нормами матеріального права.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 15.04.2024 у справі № 120/2764/23 вказав, що проведення платником податків на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку.
Із матеріалів справи встановлено, що контролюючий орган не вимагав проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Без проведення інвентаризації неможливо встановити, які товари фактично знаходяться у місці продажу на момент перевірки та чи є вони обліковані.
Відсутність інвентаризації унеможливлює підтвердження факту реалізації необлікованого товару, оскільки у відповідача відсутні докази того, що товари, вартість яких включена до розрахунку санкцій, дійсно знаходилися у місці продажу на момент перевірки.
Таким чином, відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, а відтак повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 3260/13-01-07-09 від 29 січня 2025 року про застосування відносно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 354 627,60 грн необхідно скасувати.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому рішення суду необхідно скасувати та прийняти постанову про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 3260/13-01-07-09 від 29.01.2025.
Апеляційну скаргу, на думку апеляційного суду, необхідно задовольнити.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив судовий збір за подання позову в сумі 4255,53 грн., а за подання апеляційної скарги 6389,29 грн.
Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 10644,82 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі № 380/8886/25 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 3260/13-01-07-09 від 29 січня 2025 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Спешлтех” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області 10644,82 грн (десять тисяч шістсот сорок чотири грн 82 коп).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель