КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/20712/25 Головуючий у суді І інстанції: Котенко Р.В.
провадження № 22-ц/824/6300/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дубея Володимира Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Дніпровська набережна 19 В» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся адвокат Котович Ігор Олександрович в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Дніпровська набережна 19 В» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Разом з позовом представником позивача адвокатом Котовичем І.О. також була подана заява про забезпечення позову, якою представник позивача просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення № 446, реєстраційний номер 2169151580000, площею 144,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та накладення арешту на приміщення № 446/1, реєстраційний номер 2169175280000, площею 76,1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що спірні приміщення з 2012 року неодноразово перепродавалися. Подальше відчуження спірних приміщень відповідачем ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим позивач буде змушена звертатися із новим позовом до нового власника (власників) цих приміщень.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року заяву адвоката Котовича І.О., поданої в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на приміщення № 446, реєстраційний номер 2169151580000, площею 144,2 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Накладено арешт на приміщення № 446/1, реєстраційний номер 2169175280000, площею 76,1 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Дубей В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовити повністю. Також просив стягнути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивач у заяві про забезпечення позову не навів жодних аргументів та доказів на підтвердження необхідності забезпечення позову, не обгрунтував ризики, наявність яких є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Вважає, що наявність самого по собі позову про витребування майна з чужого незаконного володіння не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом арешту.
Заява про забезпечення доказів не містить належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання лише на потенційну можливість, припущення щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Відповідно до доказів, які були надані разом із позовною заявою, зокрема з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що ОСОБА_1 володіє приміщеннями з початку 2021 року і не вчиняла жодних дій, направлених на продаж вказаного майна.
Більш того, з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що навіть продати вказані приміщення ОСОБА_1 не має жодної можливості, оскільки на них вже накладений арешт Вищим антикорупційним судом України в рамках справи №991/9084/24 за позовом Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів, зокрема нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, відповідач вважає, що доказами, які були долучені до позовної заяви позивачем підтверджується зовсім протилежні факти, про неможливість відчуження спірного майна, а тому така заява про забезпечення позову мала б бути залишена без задоволення, оскільки відсутні будь-які ризики, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
02 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 -адвоката Котовича І.О., просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 5000 грн.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заявником доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а тому в даному випадку вбачає підстави для накладення арешту на приміщення № 446 та № 446/1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729сцс19) виснувала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) вказано, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно (грошові кошти) лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме приміщення № НОМЕР_1 та приміщення № 446/1, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та припинення права приватної власності на вказані об`єкти.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення № 446 та приміщення № 446/1, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 18-21).
Враховуючи зміст позовних вимог, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом позову, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.
Доказів того, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника спірного майна, апелянтом не надано.
Судом не встановлено будь-яких порушень прав апелянта у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Доводи апеляцінйої скарги про те, що позивач у своїй заяві про забезпечення позову по суті не навів взагалі жодних аргументів та доказів на підтвердження необхідності забезпечення позову, не обгрунтував ризики, наявність яких є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити оспорюване майно, яке знаходиться у її власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дубея Володимира Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «30» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко