Справа № 289/2314/23
Номер провадження 2/289/16/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі під головуванням судді Мельника О.В., за участі секретаря судових засідань Писаренко К.Л., представника позивача адвоката Шклярук Ю.Л., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шостачук І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до відповідачів: ОСОБА_3 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_3 ), Радомишльська міська рада Житомирської області (місце знаходження / місце проживання: Соборний майдан, 12, м. Радомишль, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12201), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання недійсними правовстановлюючих документів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом.
В обґрунтування позову зазначила, що у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, позивач ОСОБА_5 , як спадкоємиця за правом представлення, після смерті бабусі звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де на підставі цього, приватним нотаріусом Камінською Л.В. було заведено спадкову справу під № 102/2013.
До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті її бабусі, ОСОБА_6 , також входили ще земельні ділянки загальною площею 1063 кв.м, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , які належали на праві приватної власності її померлій прабабі, ОСОБА_7 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 2127446 від 27.05.1999 року, що в свою чергу успадкувала її бабуся, ОСОБА_6 , але не встигла оформити своїх спадкових прав на дане майно.
Оформивши спадщину після смерті прабабусі, позивач вирішила продати земельні ділянки й взяла аванс в розмірі 100 000 гривень в ОСОБА_8 з метою підготувати всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу в нотаріуса та оплати частини вартості самого майна. 
Одночасно позивач почала активно готувати документи для виїзду до США. Невиконання взятих на себе обіцянок в обумовлені терміни щодо підготовки документів для відчуження майна та неможливість повернути взяті в ОСОБА_8 гроші, змусили останнього звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу за письмовою розпискою від 10.03.2016 року в сумі 100 000,00 гривень. Під час розгляду справи було досягнуто мирову угоду, яка затверджена судом і належне майно ОСОБА_9 передалося у власність ОСОБА_8 , а він в свою чергу, відмовився від матеріальної претензії в сумі 100 000 грн. до неї.
22 лютого 2022 року ОСОБА_8 на підставі своїх правовстановлюючих документів звернувся до ФОП « ОСОБА_10 » для розробки технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0775 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . 
14 липня 2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про неможливість розробки технічної документації із землеустрою та присвоєння кадастрового номера, у зв`язку з тим, що земельна ділянка вже є сформованою, з визначеним кадастровим номером 1825010100:06:001:1082 та знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 . 
Даний факт став приводом звернення ОСОБА_8 до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання його правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу, недійсним.
Після повідомлення сусідів з м. Радомишль ОСОБА_2 , про те, що на її ім`я почали приходити поштові конверти від Радомишльського районного суду Житомирської області, вона, перебуваючи в США, зайшла на офіційний електронний сайт Радомишльського районного суду Житомирської області, де й побачила у відомостях для «Громадян», що в даному суді розглядається цивільна справа за її участі. 
Зокрема, їй стало відомо, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду від 23 лютого 2018 року та мирову угоду укладену між нею, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Постановою Житомирського апеляційного суду ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року було скасовано та направлено дану справу для продовження розгляду до Радомишльського районного суду, а 04 квітня 2023 року рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аванс за письмовою розпискою від 10.03.2016 в сумі 100 000,00 грн. 
За таких обставин, на сьогоднішній день, ОСОБА_2 знову стала фактичним власником всього її спадкового майна, а відповідно, має свої майнові інтереси щодо нього. 
Після ознайомлення та огляду Договору купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в реєстрі за № 216 від 02.03.2000 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , яким відчужено частину належної їй земельної ділянки, стали помітні суттєві порушення чинного на той момент законодавства та виникли суттєві питання взагалі щодо законності його укладення.
Крім того, 14 березня 2000 року виконавчим комітетом Радомишльської міської ряди народних депутатів Житомирською області було прийняте рішення № 72, яким згідно цього ж договору купівлі-продажу земельної ділянки № 216 від 02.03.2000 року вирішено видати Державний акт приватної власності на землю. Таким чином, фактично ОСОБА_3 , була надана земельна ділянка ОСОБА_7 , яка перебувала у її приватній власності на підставі Державного акту на право власності на землю загальною площею 1063 кв.м. 
Таким чином, від належних їй 1063 кв.м. спочатку відчужили 537 кв.м. «орної землі» (Договір купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000р.), а в подальшому забрали з її приватної власності ще 514 кв.м. (рішення Радомишльської міської ради № 72 від 14.03.2000р.), чим залишили їй 12 кв.м. (під сараєм).
Тобто, незаконна передача Радомишльською міською радою земельної ділянки - залишила прабабусю Позивачки - ОСОБА_7 , без її ОСГ (городу).
На підставі вищезазначеного Договору купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000р., а також рішень Радомишльської міської ради народних депутатів Житомирської області, вже 13 липня 2000 року ОСОБА_3 отримав - Державний акт на право приватної власності на землю серії ЖТ 2127-0505, на земельну ділянку розташовану на території АДРЕСА_4 , цільовим призначенням (землю передано для) - будівництва та обслуговування житлового будинку і фактично, без будь яких на то законних підстав було змінено цільове призначення незаконно набутих земельних ділянок.
Надалі, ОСОБА_3 (Відповідач-1) продав 25 серпня 2005 року ОСОБА_1 (Відповідачу-2) - вищевказані незаконно набуті земельні ділянки, загальною площею 861 кв.м., цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 .
Позивач стверджує, що після детального огляду Договору купівлі-продажу земельної ділянки віл 25.08.2005 року № 2587, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2000 року № 216, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3  – стає очевидним, що підписи ОСОБА_3 у цих договорах є кардинально несхожими.
Так згодом, через 6 років, а саме в 2011 році ОСОБА_1 на підставі свого Договору купівлі-продажу (зареєстрованого в реєстрі за № 2587 від 25.08.2005 року) звернувся до TOB «ТЕРРА-М» із заявою щодо розробки технічної документації із землеустрою, на підставі спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0806 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Радомишльської міської ради АДРЕСА_4 .
В свою чергу, 26 червня 2012 року ОСОБА_1 (Відповідач-2) отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.
Оформлюючи спадщину в 2016 році, ні мати Позивачки - ОСОБА_12 , ні сама Позивачка - ОСОБА_2 , не знали, що земельні ділянки загальною площею 1063 кв.м, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , які належали на праві приватної власності її померлій прабабі, ОСОБА_7 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 2127446 від 27.05.1999 року, що в свою чергу успадкувала її бабуся, ОСОБА_6 - вжедавно, по другому разу відчужені.
Разом з тим, 13.06.2018 року Відповідач-2 звернувся до Головного управління відділу Держгеокадастру у Житомирській області, де згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку № НВ-1805332932018 від 13.06.2018 року, Протоколом № 2544356 (виправляння помилки) від 13.06.2018 року, видно, що був змінений кадастровий номер земельної ділянки з кадастрового номеру: 1825010100:06:001:0386 на кадастровий номер: 1825010100:06:001:1082, та покладена земельна ділянка на правильне місце знаходження, (тобто з 2012 року, і до червня 2018 року спірна земельна ділянка була відсутня в будь-яких електронних реєстрах) та відповідно, було вже зазначено власника земельної ділянки площею 0,0806 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 - як ОСОБА_1 .
В серпні 2022 року після того як ОСОБА_8 (власник на той момент) звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області, ОСОБА_1 звернувся 06.09.2022 року до державного реєстратора Городоцької селищної ради Житомирської області та відповідно, отримав витяг з ДРРПНМ про реєстрацію права власності за № 309239286, згідно якого він став власником цілої земельної ділянки площею 0,0806 га (кадастровий номер 1825010100:06:001:1082) лише 08.09.2022 року.
Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 довідалася про порушення свого права та про осіб, які його порушили після 06.07.2023 року (після знайомлення із матеріалами справи) –вважає, що перебіг позовної давності слід обраховувати саме з 06.07.2023 року.
Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд скасувати спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки, рішення органу місцевого самоврядування та видані на їх підставі державні акти на право власності на земельну ділянку, якими позивача було незаконно позбавлено права на спадкове майно, яке належало її прабабі на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 2127446 від 27.05.1999 року.
Позивач в судове засідання не з`явилась, свою участь забезпечила через представника, повноваження якого також підтвердила у записаному відео зверненні. Представник позивача адвокат Шклярук Ю.Л., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений законом спосіб по зареєстрованому місцю проживання. Заяв і клопотань до суду не подав. Згідно повідомлення Державної прикордонної служби від 19.04.2024 року ОСОБА_13 18.01.2022 року виїхав за межі України та на час надання відповіді до країни не повертався.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шостачук І.М. в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Також заявили клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.
Представник відповідача Радомишльської міської ради до суду не з`явився, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.
Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 до суду не з`явився, надав письмові пояснення по справі.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
З наведених норм законодавства та їх тлумачення слідує, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу М-2017-2, секретаріатом мерії міста Нью-Йорк 07 липня 2017 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 нове прізвище ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Також, згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_1 батьками ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_18 та ОСОБА_12 
ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження № 00012357709 батьками ОСОБА_18 є ОСОБА_19 та ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 .
Рішенням Радомишльського районного суду від 14.01.2014 у справі № 289/2208/13-ц встановлено факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_7 , є рідною матір`ю ОСОБА_20 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а вона є відповідно її рідною дочкою. Встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_21 , є рідним батьком ОСОБА_20 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а вона є відповідно його рідною дочкою.
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 .
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34319463 після смерті спадкодавця ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 102/2013.
Рішенням Радомишльського районного суду від 28.08.2015 у справі № 289/626/15-ц визнано за ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_4 , в порядку спадкування після смерті її бабусі – ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 років в м. Радомишль Житомирської області.
В ході розгляду справи № 289/626/15-ц судом було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частини (ідеальної) в домоволодінні від 29.08.1946 року ОСОБА_22 продала ОСОБА_21 та ОСОБА_7 1/4 ідеальну частину в домоволодінні АДРЕСА_5 .
З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 289//626/15-ц слідує, що із позовною заявою до суду звернувся представник ОСОБА_17 за довіреністю – ОСОБА_12 .
Згідно повідомлення приватного нотаріуса № 02-14/17 від 27.01.2016 ОСОБА_23 повідомлено про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , що належала померлій ОСОБА_7 , спадщину після якої прийняла її дочка ОСОБА_24 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не оформила своїх спадкових справ необхідно надати оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.
Згідно листа відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області № 31-619-0.3-4932/0/2-15 від 28.10.2015 ОСОБА_23 повідомлено про те, що в «Книзі реєстрації державних актів приватної власності на землю» за № 446 від 27.05.1999 зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю № 2127446, землекористувач ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, площею 1063 кв.м., зареєстрований та виданий Радомишльською міською радою.
З Державного акту на право приватної власності на землю від 27.05. 1999 слідує, що ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 1063 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка складається з 783 кв.м. ріллі та 280 кв.м. під будівлями.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 633/30-22 від 27.09.2022 Технічна документація із землеустрою, яка стала підставою для видачі Державного акту на право приватної власності на землю № 2127446, землекористувач ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_4 , для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, площею 1063 кв.м. у відділі № 1 відсутня.
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 160 від 16.05.2000 вирішено надати в довгострокове тимчасове користування строком на 5 років ОСОБА_6 земельну ділянку площею 190 кв.м. яка розташована в АДРЕСА_4 і прилягає до приватизованої земельної ділянки її матері ОСОБА_7 , проживаючій по цій же адресі.
Рішенням Радомишльського районного суду від 12.02.2016 у справі № 289/2252/15-ц визнано за позивачем – ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_6 , право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:
- на земельну ділянку площею 0,0584 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
- на земельну ділянку площею 0,0042 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
- на земельну ділянку площею 0,0078 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
які належали ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 27 травня 1999 року, виданий на підставі рішення № 160 від 12.05.1999 року Радомишльською міською радою народних депутатів.
В ході розгляду справи № 289/2252/15-ц судом було встановлено, що до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , входять земельні ділянки загальною площею 1063 кв.м., а саме: земельна ділянка площею 0,0584 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка площею 0,0042 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельна ділянка площею 0,0078 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , які належали її матері ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 27 травня 1999 року, виданий на підставі рішення № 160 від 12.05.1999 року Радомишльською міською радою народних депутатів, право власності в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_6 не оформила.
З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 289//626/15-ц слідує, що в розгляді справи приймала участь представник ОСОБА_17 за довіреністю – ОСОБА_12 .
На підставі даного рішення суду ОСОБА_17 замовлено виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі.
Ухвалою Радомишльського районного суду від 23.02.2018 у справі № 289/1973/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_17 про стягнення боргу за зобов`язанням затверджено Мирову угоду за умовами якої:
«Позивач – ОСОБА_8 відмовляється від своїх позовних вимог до Відповідача – ОСОБА_17 , про стягнення з останньої суми боргу за письмовим зобов`язанням в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень. 
2) Відповідач – ОСОБА_17 , у разі якщо ОСОБА_8 відмовляється від своєї претензії до неї у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень – погоджується передати у його власність наступне майно:
- 1/4 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої вона є на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44357334 від 23.09.2015 року, 
- земельну ділянку площею 0,0078 га, (кадастровий номер: 1825010100:06:001:0946) цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої вона є на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 64536832 від 28.07.2016 року,
- земельну ділянку площею 0,0584 га, (кадастровий номер: 1825010100:06:001:0947) цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої вона є на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 64542466 від 28.07.2016 року,
- земельну ділянку площею 0,0042 га, (кадастровий номер: 1825010100:06:001:0945) цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої вона є на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 64530824 від 28.07.2016 року, 
- земельну ділянку площею 0,0775 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить їй згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області № 289/2252/15-ц від 12.02.2016 року, на підставі якого вона фактично успадкувала дану земельну ділянку, після смерті своєї баби, ОСОБА_6 .»
За апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.12.2022 року ухвалу Радомишльського районного суду від 23.02.2018 у справі № 289/1973/17 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвала про затвердження мирової угоди скасована з підстав не доведення належності ОСОБА_17 земельної ділянки площею 0,0775 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
Щодо обставин відчуження спірної земельної ділянки судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого нотаріально 02 березня 2000 року № 216 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0537 га орних земель, що знаходиться в АДРЕСА_4 без зміни її цільового призначення. Ця земельна ділянка належить ОСОБА_7 на підставі держаного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 21-270446 виданого виконкомом Радомишльської міської ради 27.05.1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 446.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 367/24-23 від 16.08.2024 підпис від імені ОСОБА_3 . В Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2000 року, зареєстрований в реєстрі за № 216 в графі «Покупець» та в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 25.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 2587 в графі «Продавець» виконані різними особами.
Підпис від імені ОСОБА_3 в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2000 року, зареєстрований в реєстрі за № 216 в графі «Покупець» та підпис від імені ОСОБА_4 в письмовій заяві від 05.12.2023 року зареєстрований Радомишльським районним судом за вх № 8827/23 14.12.2023 в останньому рядку зворотної сторони заяви (т.2 а.с.41) підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис ОСОБА_4 », а також на завіреній копії паспорта громадянина України ОСОБА_4 (т.2 а.с.42) в останньому рядку графи «Дата 08.12.2023р. та Підпис» виконані однією особою.
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 72 від 14.03.2000 вирішено видати Державний акт приватної власності на землю ОСОБА_3 згідно ст.. 7, 18 Земельного кодексу України та договору купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000 року, на земельну ділянку площею 537 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 без зміни її цільового призначення. Надати додатково в постійне користування земельну ділянку площею 514 кв.м., яка прилягає до купленої по цій же адресі для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 102 від 14.03.2000 вирішено дозволити ОСОБА_3 побудувати індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі на земельній ділянці площею 537 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 216 від 02.03.2000 року.
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 141 від 14.03.2000 вирішено передати ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 324 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 , і прилягає до його садиби.
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЖТ 2127-0505 від 13.07.2000 року ОСОБА_3 на підставі рішення Радомишльської міської ради № 72 від 14.03.2000 та Договору купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000 року належить на праві приватної власності земельна ділянка розташована в АДРЕСА_4 , площею 537 кв.м. У розділі Зміни у межах і розмірах земельної ділянки зазначено: номер на плані 1 – земельна ділянка площею 324 кв.м. згідно рішення № 141 від 25.04.2000 року.
Згідно Договору купівлі-продажу від 25.08.2005 року №2587 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив належну продавцеві на праві приватної власності земельну ділянку площею 861 кв.м. без зміни її цільового призначення, а саме для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 . Вказана земельна ділянка належить продавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЖТ 2127-0505 від 13.07.2000 року.
На підставі технічної документації розробленої ТОВ «ТЕРРА-М» ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 згідно якого він є власником земельної ділянки площею 0,0809, яка розташована в АДРЕСА_4 . Кадастровий номер 1825010100:06:001:0386 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0809, яка розташована в АДРЕСА_4 . Кадастровий номер 1825010100:06:001:0386 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності зареєстроване на підставі Договору купівлі-продажу від 25.08.2005 року №2587.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-18053329320018 від 13.06.2018, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1825010100:06:001:0386 проведена 13.06.2018 року.
Згідно протоколу № 2544356 виправлення помилки від 13.06.2018 вважати вірним кадастровий номер земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 - 1825010100:06:001:1082.
Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано відповідь Житомирського обласного державного нотаріального архіву № 1980 від 13.10.2022 до якого долучено копію договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого нотаріально 02 березня 2000 року № 216 та документи на підставі яких було посвідчено даний договір. Зокрема, згідно повідомлення Радомишльської державної нотаріальної контори від 02.03.2000 року, домоволодіння та земельна ділянка під АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_7 під арештом (забороною відчуження) не було.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 309239286 від 08.09.2022 державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0806 га з кадастровим номером 1825010100:06:001:1082 проведена 06.09.2022 року. Підставою для державної реєстрації є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 та протокол № 2544356 виправлення помилки від 13.06.2018.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що є дружиною відповідача ОСОБА_1 . З позивачкою не знайома але знає її мати ОСОБА_12 . Свідок була присутня коли ОСОБА_12 погодила межі спірної земельної ділянки. За життя у ОСОБА_6 не було ніяких претензій щодо меж земельної ділянки. На частину земельних ділянок погодження давала міська рада, оскільки у сусідів не були оформлені права на земельні ділянки.
Свідок ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилась оскільки на даний час перебуває у Великій Британії. До суду надіслала відео звернення із демонстрацією свого паспорту. У відео зверненні повідомила, що оформляла земельні ділянки, які отримала її дочка ОСОБА_17 у спадщину від своєї прабаби на підставі виданої довіреності. Дочка ОСОБА_17 в хід оформлення спадщини ніколи не вникала, а всім оформленням ОСОБА_12 займалась особисто. Оскільки вона не є юридично обізнаною, переважно робила і підписувала те, що казала їй компетентна особа, яка виготовляла документи на землю. Про те, що свекруха або її покійна мати продавала земельні ділянки вона ніколи не чула.
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 до суду не з`явився, поштовим зв`язком на адресу суду надіслав письмові пояснення до яких долучив копію паспорту. В поясненнях зазначив, що в 1994 купив незавершене будівництво в АДРЕСА_7 і почав його добудовувати. Згодом знаючи, що навпроти є земельна ділянка вирішив її придбати і звернувся до приватного нотаріуса Бойко В.М. Також дізнався, що власником земельної ділянки є ОСОБА_7 , яка понад три роки була лежача та постійно хворіла і здавалося, що вона взагалі нічого не розуміє. 
02.03.2000 року ввечері приватний нотаріус Бойко В.М. приїхав до будинку по АДРЕСА_4 та покликав ОСОБА_4 для підписання договору. На момент підписання договору крім ОСОБА_4 були присутні нотаріус, лежача (можливо паралізована) ОСОБА_7 , її дочка ОСОБА_6 . Не дивлячись на те, що покупцем за договором мав бути ОСОБА_13 , про що ОСОБА_4 наголошував нотаріусу, останній повідомив, що нічого страшного не має, якщо у договорі розпишеться ОСОБА_4 замість свого сина. З приводу того як оформлювався Державний акт та документи на продаж земельної ділянки ОСОБА_4 на даний час не пам`ятає, оскільки всім займався нотаріус.
Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 та його представник адвокат Шостачук І.М. посилаються на те, що при укладенні договору № 216 від 02.03.2000 року ОСОБА_4 діяв в інтересах свого сина ОСОБА_3 , а тому вимоги передбачені діючим на тей час законодавством були дотримані і підстави передбачені ст.. ст.. 48-58 ЦК УРСР відсутні. Також, на момент укладення договору чинним був Декрет Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» і оспорюваний договір був укладений у відповідності до його вимог. Щодо вимог про скасування Рішення виконкому № 72 від 12.03.2000 року та Державного акту серії ЖТ № 2127-0505 від 13.07.2000 то ці вимоги є похідними від першої вимоги, і щодо них також підлягає застосування строк позовної давності.
Відносно позовних вимог про визнання недійсним договору № 2587 від 25.08.2005 зазначають, що рішенням суду у справі № 289/2254/15-ц за ОСОБА_26 визнано право власності на 3 земельні ділянки загальною площею 0,0704 га., що значно менше ніж площа зазначена в Державному акті 1063 кв.м. (0,1063га). Про земельну ділянку яка перейшла у власність площею 0,0537 га у рішенні суду нічого не зазначено. А тому сторона відповідача стверджує, що в судовому засіданні було встановлено, що до складу майна, яке позивачка успадкувала після смерті своєї баби у 2016 році, не входили земельні ділянки, які є предметом спору в даній справі.
Зазначають, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 придбав за договором купівлі-продажу від 25.08.2005 року у ОСОБА_3 , не співпадає за розмірами і конфігурацією з тією земельною ділянкою, яку ОСОБА_3 прибав за договором купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000 року у ОСОБА_7 , а сторона позивача не надала в суді ніяких доказів, які б могли підтвердити тотожність цих земельних ділянок (такими доказами могли би бути висновок земельно-технічної експертизи, або інші документи відповідних органів місцевого самоврядування щодо земельних питань). Тому, навіть у разі встановлення невідповідності нормам закону договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0537 га, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 02.03.2000 року, це ніяк не може вплинути на дійсність договору купівлі-продажу іншої земельної ділянки площею 0,0861 га, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 25.08.2005 року.
У разі визнання ОСОБА_1 добросовісним набувачем спірної земельної ділянки вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.08.2005 року є неналежним способом захисту та не може бути задоволена.
Зазначають, що під час судового розгляду стороною позивача не доведено жодної з підстав недійсності правочину, передбачених ст.203 ЦК України, тому, вимога про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.08.2025 року недійсним є безпідставною та необґрунтованою, і відповідно відсутні підстави для застосування наслідків визнання недійсності правочинів.
Також звертають увагу суду на пропуск всіх строків позовної давності.
Згідно ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.
У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 18 ЗК України (від 1990 року, у редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин) придбання громадянами у місцевих Рад народних депутатів 
земельних ділянок у власність для ведення селянського (фермерського) господарства понад площу, що передається безплатно, провадиться за плату в порядку, передбаченому статтею 17 цього Кодексу.
Рішення відповідної Ради народних депутатів з цього питання є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з посвідченням у нотаріальному порядку.
Придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.
Розрахунки, пов`язані з придбанням земельних ділянок, провадяться через відповідні банки. 
Згідно п.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року 
 N 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» установлено, що громадяни України мають право продавати або іншими способами відчужувати земельні ділянки, передані їм для 
цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, без зміни їх цільового призначення. 
Договір купівлі-продажу або іншими способами відчужування земельної ділянки посвідчується у нотаріальному порядку і реєструється у сільській, селищній, міській Раді народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка. 
Продаж земельної ділянки провадиться за ціною, встановленою угодою сторін, але ця ціна не може бути меншою за нормативну ціну землі. 
Ціна земельної ділянки за договором купівлі-продажу є підставою для сплати державного мита, а також для розрахунків при заставі земельної ділянки. 
Відповідно до положень ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
Згідно ст..59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.
Згідно ст. 114 ЗК України купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс 15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 1063 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка складається з 783 кв.м. ріллі та 280 кв.м. під будівлями, що підтверджується Державного акту на право приватної власності на землю від 27.05. 1999.
Дана земельна ділянка була сформована та в розділі «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки» будь-які відомості відсутні.
Рішенням Радомишльського районного суду від 12.02.2016 у справі № 289/2252/15-ц визнано за позивачем – ОСОБА_17 , право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: земельні ділянки площею 0,0584 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0,0042 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,0078 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 . 
В ході розгляду справи № 289/2252/15-ц судом було встановлено, що до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , входять дані земельні ділянки загальною площею 1063 кв.м., які належали її матері ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 27 травня 1999 року, виданий на підставі рішення № 160 від 12.05.1999 року Радомишльською міською радою народних депутатів, право власності в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_6 не оформила.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого нотаріально 02 березня 2000 року № 216 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0537 га орних земель, що знаходиться в АДРЕСА_4 без зміни її цільового призначення. Ця земельна ділянка належить ОСОБА_7 на підставі держаного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 21-270446 виданого виконкомом Радомишльської міської ради 27.05.1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 446.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 367/24-23 від 16.08.2024 підпис від імені ОСОБА_3 в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2000 року, зареєстрований в реєстрі за № 216 в графі «Покупець» виконаний ОСОБА_4 .
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 72 від 14.03.2000 вирішено видати Державний акт приватної власності на землю ОСОБА_3 згідно ст.. 7, 18 Земельного кодексу України та договору купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000 року, на земельну ділянку площею 537 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 без зміни її цільового призначення. Надати додатково в постійне користування земельну ділянку площею 514 кв.м., яка прилягає до купленої по цій же адресі для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 102 від 14.03.2000 вирішено дозволити ОСОБА_3 побудувати індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі на земельній ділянці площею 537 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 216 від 02.03.2000 року.
Рішенням виконкому Радомишльської міської ради № 141 від 14.03.2000 вирішено передати ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 324 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 і прилягає до його садиби.
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЖТ 2127-0505 від 13.07.2000 року ОСОБА_3 на підставі рішення Радомишльської міської ради № 72 від 14.03.2000 та Договору купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000 року належить на праві приватної власності земельна ділянка розташована в АДРЕСА_4 , площею 537 кв.м. У розділі Зміни у межах і розмірах земельної ділянки зазначено: номер на плані 1 – земельна ділянка площею 324 кв.м. згідно рішення № 141 від 25.04.2000 року.
Згідно Договору купівлі-продажу від 25.08.2005 року №2587 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив належну продавцеві на праві приватної власності земельну ділянку площею 861 кв.м. без зміни її цільового призначення, а саме для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 . Вказана земельна ділянка належить продавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЖТ 2127-0505 від 13.07.2000 року.
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0809, яка розташована в АДРЕСА_4 . Кадастровий номер 1825010100:06:001:0386 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності зареєстроване на підставі Договору купівлі-продажу від 25.08.2005 року №2587.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-18053329320018 від 13.06.2018, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1825010100:06:001:0386 проведена 13.06.2018 року. Та згідно протоколу № 2544356 виправлення помилки від 13.06.2018 вважати вірним кадастровий номер земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 - 1825010100:06:001:1082.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 309239286 від 08.09.2022 державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0806 га з кадастровим номером 1825010100:06:001:1082 проведена 06.09.2022 року. Підставою для державної реєстрації є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 та протокол № 2544356 виправлення помилки від 13.06.2018.
Таким чином в ході розгляду справи достеменно встановлено, що в Державному акті на право приватної власності на землю від 27.05.1999, згідно якого ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 1063 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка складається з 783 кв.м. ріллі та 280 кв.м. під будівлями - земельна ділянка площею 0,0537 га орних земель не значиться та не сформована.
В той же час, Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02 березня 2000 року № 216 згідно якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0537 га орних земель, що знаходиться в АДРЕСА_4 без зміни її цільового призначення, укладався саме на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 27.05.1999.
Як підтверджено висновком експерта № 367/24-23 від 16.08.2024 ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2000 року, зареєстрований в реєстрі за № 216 не підписував та доручення на його підписання нікому не надавав.
Рішенням Радомишльського районного суду від 12.02.2016 у справі № 289/2252/15-ц визнано за позивачем – ОСОБА_17 , право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_6 , на земельні ділянки площею 0,0584 га, площею 0,0042 га, площею 0,0078 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 . 
Вказане рішення було прийнято судом на підставі того, що до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , входять дані земельні ділянки загальною площею 1063 кв.м., які належали її матері ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 27 травня 1999 року, виданий на підставі рішення № 160 від 12.05.1999 року Радомишльською міською радою.
В той же час, зі місту резолютивної частини даного рішення слідує, що загальна площа земельних ділянок на яке судом визнано право власності за ОСОБА_17 становить 0,0704га. і оскільки спадкодавцю ОСОБА_7 згідно державного акту належала земельна ділянка площею 0,1063 га., нерозподіленою залишилась площа 0,0359 га. 
Вказана обставина спростовує доводи сторони відповідача, щодо того, що за договором від 02 березня 2000 року № 216 відчужувалась інша земельна ділянка площею 0,0537 га. оскільки і спірний договір і дане рішення суду приймалось на підставі одного Державного акту на право приватної власності на землю від 27 травня 1999 року, залишок не розподіленої за рішенням суду землі менше від площі земельної ділянки відчуженої за спірним договором.
Рішення суду у справі № 289/2252/15-ц про визнання права власності ОСОБА_17 набрало законної сили і не скасоване на час розгляду даної справи та прийняте до Держаної реєстрації ОСОБА_1 свого права власності.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що відчуження несформованої земельної ділянки у власність ОСОБА_3 була здійснена з істотними порушеннями законодавства, наслідком чого прийняті на його підставі рішення органу місцевого самоврядування щодо спірної земельної ділянки є безпідставними, а подальше її відчуження ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу є незаконним.
Порушення при укладенні Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0537 га орних земель, що знаходиться в АДРЕСА_4 , за реєстровим № 216 від 02 березня 2000 року, а саме відчуження несформованої і відповідно не існуючої земельної ділянки, та вчинення правочину неуповноваженою особою та наявність чинного судового рішення від 12.02.2016 у справі № 289/2252/15-ц про визнання за позивачем ОСОБА_17 права власності на спірні земельні ділянки є самостійними і достатніми підставами для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки подальші правочини щодо спірної земельної ділянки є похідними від договору № 216 від 02 березня 2000 року.
Встановивши істотне порушення прав позивача на спадкове майно, суд не надає детальну оцінку іншим доводам сторін, зокрема і щодо невідповідності площ земельних ділянок, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Щодо тверджень сторони відповідача про неналежний спосіб захисту своїх прав обраний позивачем суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Позивач ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки на підставі рішення Радомишльського районного суду від 12.02.2016 у справі № 289/2252/15-ц.
Об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці до цього часу не створено, а тому з метою захисту порушених прав позивача достатнім є скасування угод та нормативно-правових актів на підставі яких ОСОБА_1 зареєстрував в вересні 2022 року право власності на спірну земельну ділянку. Оскільки саме незаконна реєстрація позбавила свого часу ОСОБА_8 можливості виготовити технічну документацію на спірну земельну ділянку з наступним її формуванням та присвоєнням кадастрового номера, у зв`язку з тим, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером 1825010100:06:001:1082 є суміжною з його присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_4 , а тому обраний спосіб захисту є належним та повністю поновлює права позивача і усуває перешкоди в користуванні спадковим майном.
Обґрунтовуючи заявлене клопотання про застосування строків позовної давності представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шостачук І.М. посилається на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки № 216 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладений 02.03.2000 року. Позивач стороною договору не була. Строк позовної давності,відповідно до ст.. 71 ЦК УРСР, сплив 02.03.2003 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 виданий на ім`я ОСОБА_1 26.06.2012, а тому строк позовної давності закінчився 27.06.2015 року.
Щодо решти позовних вимог зазначає, що позивач дізналась, або могла дізнатись про порушення своїх справ під час оформлення спадщини в 2015-2016 роках. Зокрема отримавши 28.07.2016 року інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права на нерухоме майно позивач та її представник знали і могли знати про невідповідність розмірів земельної ділянки, власницею якої вона стала, яка належала її покійній прабабі ОСОБА_7 у 1999 році і мала всі можливості дізнатись чому спірна земельна ділянка вибула з володіння її прабаби ще у 2000 році, а тому строк позовної давності сплив 28.07.2019.
Натомість позивач із клопотанням про поновленням строку позовної давності, не зверталась.
Вирішуючи заявлене клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у трироки. 
Спеціальна позовна давністьв один рік застосовується, зокрема, до вимог, простягнення неустойки (штрафу, пені), згідно статті 258 ЦК України.
Із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). Зупинка строків стосувалася відносин, визначених у ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. 
17 березня 2022 року до 29 січня 2024 року –перебіг був зупинений на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності за ст.ст. 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. 
З 30 січня 2024 року до 3 вересня 2025 року - перебіг строків позовної давності також зупинено на період дії воєнного стану. 
Після 4 вересня 2025 перебіг строків позовної давності поновлено,на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». 
З досліджених судом матеріалів слідує, що на момент укладення в березні 2000 року спірного договору № 216, вік позивача ОСОБА_17 був 4 повних роки. В 2015-2016 роках її постійним місцем проживання був місто Київ, а з 2017 року по даний час позивач, після одруження, постійно проживає в місті Нью-Йорк, США. 
Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 06.08.2013 року, ОСОБА_17 доручила вести справи з питань оформлення її спадкових справ після смерті баби ОСОБА_6 – ОСОБА_12 . 
Ведення справ довірителем підтверджується копією заяви довірителя до Радомишльського районного суду від 12.02.2016 від імені ОСОБА_17 (зареєстрованої в суді 12.02.2016 року). 
Рішенням Радомишльського районного суду від 12.02.2016 у справі № 289/2252/15-ц визнано за позивачем – ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_6 , право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Радомишльського районного суду від 23.02.2018 у справі № 289/1973/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_17 про стягнення боргу за зобов`язанням затверджено Мирову угоду, якою спірні земельні ділянки були фактично відчужені.
В той же час, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0806 га з кадастровим номером 1825010100:06:001:1082 проведена 06.09.2022 року. Підставою для державної реєстрації є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 та протокол № 2544356 виправлення помилки від 13.06.2018.
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся у вересні 2022 року, яка була задоволена та в постанові Житомирського апеляційного суду від 27.12.2022 року було констатовано наявність спору між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 щодо існуючої земельної ділянки. Зокрема, зазначено, що наявна в матеріалах справи копія позовної заяви ОСОБА_8 свідчить про те, що він позбавлений можливості виготовити технічну документацію на цю земельну ділянку з наступним її формуванням та присвоєнням кадастрового номера, у зв`язку з тим, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером 1825010100:06:001:1082 є суміжною з його присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_4 . 
За таких обставин суд вважає, що з моменту звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в вересні 2022 року у справі № 289/1973/17 де ОСОБА_2 є стороною та їй було повернено у власність спірні земельні ділянки, почався перебіг строку позовної давності.
Позивач звернулася до суду 23.09.2023 (дата отримання Радомишльським районним судом Житомирської області позовної заяви). 
Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності за заявою представника відповідача, оскільки позивачем цей строк не пропущений.
Враховуючи вищенаведені норми, встановлені обставини у справі та досліджені докази, оскільки відчуження земельної ділянки у власність ОСОБА_3 було здійснено з істотними порушеннями законодавства, наслідком чого прийняті на його підставі рішення органу місцевого самоврядування щодо спірної земельної ділянки є безпідставними, а подальше її відчуження ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу є незаконним, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.
-Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0537 га орних земель, що знаходиться в АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Бойком В.М., за реєстровим № 216 від 02 березня 2000 року, від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_3 — недійсним.
-Скасування рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради депутатів Житомирської області № 72 від 12.03.2000 року «Про надання земельних ділянок в приватну власність та постійне користування», в частині 5 цього рішення, щодо «згідно ст. 7,7,18 ЗК України та згідно договору купівлі-продажу № 16 від 02.03.2000 року видати Державний акт приватної власності на землю: - ОСОБА_3 , 1981 року народження...., проживаючому по АДРЕСА_8 на земельну ділянку площею 537 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 , без зміни її цільового призначення. Надати, додатково в постійне користування земельну ділянку площею 514 кв.м., яка прилягає до купленої по цій же адресі для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства».
-Скасування рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради депутатів Житомирської області № 141 від 26.09.2000 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність та постійне користування», в частині 1 цього рішення, щодо «передачі в приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства: ОСОБА_3 , 1981 року народження...., проживаючому по АДРЕСА_8 земельну ділянку площею 324 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_4 і прилегла до його садиби.».
-Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЖТ № 2127-0505 від 13.07.2000 року, виданий на ім`я « ОСОБА_3 » на підставі рішення № 72 від 14.03.2000р. та № 141 від 25.04.2000р. Радомишльської міської ради народних депутатів та Договору купівлі-продажу № 216 від 02.03.2000 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 505 та скасувати його державну реєстрацію.
-Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим Ліпііном М.О. приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 2587від 25 серпня 2005 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 — недійсним.
-Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 311910 від 26.06.2012 року, виданий на ім`я « ОСОБА_1 » на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 серпня 2005 року, № 2587 Радомишльського районного нотаріального округу, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 182500001002747 та скасувати його державну реєстрацію.
-Визнати реєстрацію (номер запису про право власності: 47795032 від 06.09.2022 року) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,0806 га (кадастровий номер 1825010100:06:001:1082), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2631148518250 - безпідставною та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно.
-Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру Житомирської області видалити земельну ділянку площею 0,0806 га (кадастровий номер 1825010100:06:001:1082) з державного кадастру України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Матеріали цивільних справ № 289/626/15-ц та 289/2252/15-ц повернути до архіву Радомишльського районного суду Житомирської області.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК