Справа № 203/3441/25 
Провадження № 2/0203/218/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,
за участю відповідача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог – виконавчий комітет Холмівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, –

встановив:

22 травня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач. З кінця лютого шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Батько від народження дитини не проживав з сім`єю, не цікавився долею дитини, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. У 2017 році позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , в якому у них народилось ще двоє дітей. ОСОБА_3 є частиною нової сім`ї. Зараз позивачка з дітьми проживає в Закарпатській області, де для дітей створені належні умови для проживання та навчання. Сім`я має статус багатодітної. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, жодного разу не відвідував жоден навчальний заклад, де навчається його донька, не відвідував батьківські збори, не брав участь у витратах на дитину та її навчання. У зв`язку з викладеним позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1   (а.с. а.с. 1 – 8).
Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 1414366 від 26 травня 2025 року щодо зареєстрованого місця проживання відповідачка фізичної особи ОСОБА_1 (а.с. 93), ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а також залучено в якості третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування – виконавчий комітет Холміської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (а.с. а.с. 94 – 95).
Цивільна справа розглянута Центральним районним судом міста Дніпра за загальними правилами підсудності, визначеними ч. 1 ст. 27 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання відповідача. 
09 червня 2025 року через підсистему Електронний суд від третьої особи без самостійних вимого – виконавчого комітету Холміської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області надійшли пояснення, в яких зазначалось, що позивачка не зверталась за одержанням висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 99). 
В підготовче судове засідання 02 липня 2025 року з`явися відповідач ОСОБА_1 . Позивачка в підготовче засідання не з`явилась. Про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце підготовчого засідання належим чином. Судом було подовжено підготовче провадження у цивільній справі на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 28 серпня 2025 року для повторного виклику позивачки (а.с. 106).
14 серпня 2025 року через підсистему Електронний суд від позивачки надійшла заява про розгляд цивільної справи за її відсутності (а.с. 110).
28 серпня 2025 року через підсистему Електронний суд від третьої особи без самостійних вимог надійшла заява про розгляд цивільної справи за відсутності представника органу опіки та піклування (а.с. 115).
В підготовче засідання 28 серпня 2025 року з`явився відповідач ОСОБА_1 за клопотанням відповідача з канцелярії суду було витребувано цивільні справи між тими ж сторонами, визнано явку позивачки в судове засідання обов`язковою. В підготовчому засіданні було оголошено перерву до 26 вересня 2025 року (а.с. 118).
В підготовче судове засідання 26 вересня 2025 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 10 листопада 2025 року (а.с. 130).
В канцелярії Центрального районного суду міста Дніпра не було виявлено справ між тими ж сторонами, які було б необхідно досліджувати в судовому засіданні. 
06 жовтня 2025 року від третьої особи без самостійних вимог надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. а.с. 137 – 141).
В підготовче судове засідання 10 листопада 2025 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 02 грудня 2025 року (а.с. 153).
В підготовче судове засідання 02 грудня 2025 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 22 грудня 2025 року (а.с. 158).
В підготовче засідання 22 грудня 2025 року з`явився відповідач ОСОБА_1 , позивачка ОСОБА_2 взяла участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції. Сторони вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/3441/25 та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні 02 лютого 2026 року (а.с. а.с. 165 – 166).
Судове засідання 02 лютого 2026 року не відбулось через відсутність технічної можливості здійснювати фіксацію судового засідання. Розгляд цивільної справи було відкладено на 04 березня 2026 року (а.с. 177).
В судове засідання 04 березня 2026 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим розгляд цивільної справи було відкладено на 08 квітня 2026 року (а.с. 182).
В судове засідання 08 квітня 2026 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим розгляд цивільної справи було відкладено на 28 квітня 2026 року (а.с. 194).
В судове засідання 28 квітня 2026 року з`явилась в режимі відеоконференції позивачка ОСОБА_2 , відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Позивачка підтримала позовні вимоги з мотивів зазначених в позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі.
Оскільки відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток, а на окремі судові засідання – також під розписку (а.с. а.с. 104, 119, 163,193), крім того, відповідач є має зареєстрований кабінет в системі «Електронний суд», у зв`язку з чим він обізнаний про дати та час судових засідань у цивільній справі. Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив, під час підготовчих судових засідань, в яких він брав участь, заяви по суті справи ним подано не було. У зв`язку з цим, розгляд цивільної справи на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, проведено в заочному порядку. Відповідач явився в судове засідання для оголошення вступної те резолютивної частини рішення по справі, що не впливає на той факт, що розгляд цивільної справи по суті було здійснено в заочному порядку.
Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Встановлюючи фактичні обставини справ суд враховує положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позивака та відповідач перебували в шлюбі, зареєстрованому 10 серпня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 597, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська (зараз – Новокодацький районний суд міста Дніпра) від 20 липня 2012 року (а.с. 20). Під час укладання шлюбу позивачка не змінювала своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін у вказаному шлюбі народилась спільна дитина – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 523 (а.с. 16).
Згідно рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська (зараз – Новокодацький районний суд міста Дніпра) від 20 липня 2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с. 20). 
Згідно заочного рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (зараз –Центральний районний суд міста Дніпра) від 23 червня 2015 року у цивільній справі № 203/1585/15-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, стягнуто аліменти на утримання спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з 19 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. а.с. 21 – 22).
12 травня 2017 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 , змінивши прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 19).
В останньому шлюбі позивачки з новим чоловіком мають також двох спільних дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 07 вересня 2017 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1503, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 28 вересня 2018 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. а.с. 17 – 18).
Донька позивачки та відповідача ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір`ю, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання (а.с. а.с. 24, 26).
Фактично донька разом з позивачкою проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору найму (оренди) будинку від 16 жовтня 2023 року та копією акту обстеження умов проживання (а.с. а.с. 30, 46 – 47).
Згідно довідки від 14 березня 2025 року № 2/10-00 позивачка працює в закарпатській області (а.с. 42).
Відповідно до довідки № 01-25/228 від 17 березня 2025 року, виданої Ужгородським ліцеєм ім. Августина Волошина, зазначено, що ОСОБА_3 навчається у 4 (8)-С класі (а.с. 34)
Згідно характеристики, виданої Ужгородським ліцеєм ім. Августина Волошина, зазначено, що ОСОБА_3 , дисциплінована та старанна учениця. Має високу мотивацію до навчання (а.с. 35).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП 77289775 за період з березня 2019 року по лютий 2025 року у відповідача утворилась заборгованість па сплаті аліментів на утримання донька ОСОБА_3 в розмірі 308 079 грн. 64 коп. (а.с. а.с. 48 – 49).
Згідно заяви ОСОБА_3 , посвідченої 20 травня 2025 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Ференц Валентиною Костянтинівною, за реєстром № 502, дитині відомо про намір матері (позивачки) подавати позов про позбавлення батьківських прав її біологічного батька (відповідача) і вона підтримує таке рішення. Батько не проявляв до неї турботи та інтересу до її справ, не є частиною її родини (а.с. а.с. 31 – 32).
Рішенням виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 30 вересня 20215 року № 808 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_3 (а.с. а.с. 137 на зв. – 141).
При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного.
При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд враховує необхідність збереження її зав`язків із сім`єю, про що вказав у справі «Мамчур проти України» (рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини.
Крім цього, у рішенні по справі «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проживання дитини на час розгляду справи разом із матір`ю та її чоловіком, які займаються вихованням і розвитком дитини, не свідчить про те, що батько доньки не бажає брати участь в утриманні і вихованні дитини, тобто свідомо й умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.
Крім того, у спірних правовідносинах не встановлено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із ним сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
При цьому не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24.
В свою чергу Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 18 січня 2021 року у справі № 685/511/19).
Таким чином, суд вважає, що позивач не довів досить вагомими і беззаперечними аргументами, які б не за-лишали обґрунтованого сумніву у тому, що застосування крайнього і виняткового заходу у виді позбавлення позивачки батьківських прав, відповідатимуть якнайкращим інтересам дитини.
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його доньки, суд наголошує на тому, що органом опіки та піклування, не була з`ясовано можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Найкращих інтересів дітей, яким відповідає позбавлення відповідача батьківських прав, у висновку органу опіки та піклування не наведено.
Таким чином, користуючись своїм правом, наданим положеннями ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його передчасним, а тому не може покласти його в основу судового рішення.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
При таких обставинах позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду цивільної справи, витрати позивачки по сплаті судового збору покладаються на неї та відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.164 СК України, ст.ст.10, 81, 141, 258, 259, 263-268, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд –

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав – відмовити.

Сторони по справі:

позивачка –  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 . 
відповідач –  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .
третя особа без самостійних вимог – виконавчий комітет Холмівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ – 22096259, адреса: 89424, Закарпатська область, с. Холмок, вул. Свободи, буд. 50.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня підписання його повного тексту. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем та третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня підписання повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 18 травня 2026 року.

Суддя  С.В. Єдаменко