ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 р.	Справа № 440/3153/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/3153/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник, апелянт) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано протокол/розрахунок ГУ ПФУ в Полтавській області №916040194636 від 11.09.2024. 
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2024 в розмірі у відповідності до протоколу 916040194636 від 12.06.2024, з урахуванням висновків суду в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, за винятком сплачених сум, з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
27.11.2025 до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №440/3153/25 в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати протягом трьох місяців з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №440/3153/25.
02.03.2026 до суду від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов звіт про виконання рішення суду у справі №440/3153/25.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року прийнято звіт ГУ ПФУ в Полтавській області про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №440/3153/25. 
Встановлено ГУ ПФУ в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі №440/3153/25 та зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №440/3153/25. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати цю ухвалу повністю та ухвалити судове рішення, яким відмовити у прийнятті звіту від 02.03.2026, зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області подати у десятиденний строк до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/3153/25; постановити окрему ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції постановив спірну ухвалу за відсутності доказів повного виконання судового рішення.
Зазначив, що пенсію позивача необхідно нарахувати з урахуванням понаднормового стажу у розмірі 19 років, що відповідає збільшенню розміру пенсії на 19 % заробітку. Також вказав на хибність розрахунку компенсації втрати частини доходів.
Відповідач подав відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року без змін.
Позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав, що в апеляційній скарзі позивачем чітко та послідовно наведено чотири конкретні фактичні обставини невиконання ГУ ПФУ в Полтавській області рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №440/3153/25, а саме: 
(1) ігнорування Відповідачем понаднормового стажу 19 років; 
(2) застосування неналежного правового механізму нарахування надбавки; 
(3) збереження у нових протоколах перерахунку позначки «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.»; 
(4) частковий і неправильний розрахунок компенсації втрати частини доходів. Жодна з цих обставин у відзиві Відповідача навіть не згадується. 
Звертає увагу на те, що відповідач не пояснив, чому у доданих до звіту рішеннях про перерахунок від 04.12.2025 та 05.12.2025 зазначено доплату «за 14 років» та «за 15 років» замість 19 років понаднормового стажу; не пояснив, чому надбавка обчислена за абзацом другим частини першої статті 28 Закону №1058-IV замість частини другої статті 56 Закону №796-XII; не пояснив, чому у графі «Особливості» нових протоколів збережена позначка «Не підлягають МП», яку сам суд у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23 визнав протиправною; не пояснив, чому компенсація втрати частини доходів нарахована лише за три місяці (вересень — листопад 2025 року), а не за весь період заборгованості з 01.03.2024.
Відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином. Представник ГУ ПФУ в Полтавській області у відзиві заявив клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Затверджуючи звіт суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Полтавській області в звіті про виконання рішення зазначило, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/3153/25, яке набрало законної сили 01.08.2025, ОСОБА_1 , станом на дату надання звіту здійснено нарахування пенсійних коштів за період з 01.03.2024 по 28.02.2026 в сумі 45034,07 грн та здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 624,58 грн., виплату якої буде здійснено на умовах Порядку № 821 після доопрацювання програмного забезпечення. Також суд першої інстанції врахував, що позивачеві було виплачено частину облікованих коштів, шляхом перерахування на рахунок особи, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», в розмірі 41035,43 грн, а саме: - в грудні 2025 року - 39036,11 грн - за період з 01.03.2024 по 30.11.2025 грн; - в лютому 2026 року - 1999,32 грн - за період з 01.12.2025 по 31.12.2025. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі №440/3153/25 виконано ОСОБА_1 в повній мірі у межах покладених судом зобов`язань..
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28.11.2006, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
З аналізу статті 382 КАС України слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Таким чином, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 800/320/17, який в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає обов`язковому врахуванню судом першої інстанції. 
Дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає таке.
ГУ ПФУ в Полтавській області надано три перерахунки пенсії позивача від 04.12.2025 11:31, від 04.12.2025 11:18, від 04.12.2025 10:19.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у цій справі зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2024 в розмірі у відповідності до протоколу 916040194636 від 12.06.2024, з урахуванням висновків суду в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, за винятком сплачених сум, з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23 зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з 01.06.2010, з урахуванням понаднормового стажу 19 років відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», враховуючи обов`язкові автоматичні масові перерахунки пенсії, відповідно до статей 27, 28, 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», від 01.04.2020 №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», від 22.02.2021 №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23 встановлений факт того, що понаднормовий стаж роботи позивача складає 19 років
Всупереч вказаних висновків суду, у перерахунках пенсії позивача від 04.12.2025 11:31, від 04.12.2025 11:18, від 04.12.2025 10:19 вказано доплату за понаднормовий стажу 14 років, а у перерахунку від 04.12.2025 11:31 – 15 років.
Отже, доводи апелянта про ігнорування Відповідачем понаднормового стажу 19 років та застосування неналежного правового механізму нарахування надбавки знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 16 березня 2026 року. 
Також ГУ ПФУ в Полтавській області збережено у нових протоколах перерахунку позначки «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.», що також суперечить висновкам суду, викладеним постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, яка у свою чергу є обов`язковою для виконання ГУ ПФУ в Полтавській області та врахування при перерахунку пенсії позивача. 
Також, дослідивши розрахунок відповідача суми нарахованої компенсації втрати частини доходів, колегія суддів констатує його невідповідність вимогам Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, оскільки останній зроблений за компенсація нарахована лише на загальну суму боргу 39036,11 грн та лише за серпень-листопад 2025 року (індекси 1,003; 1,009; 1,004) — із загальною сумою компенсації 624,58 грн. Такий розрахунок не відповідає вимогам закону.
Вказане у сукупності дає підстави стверджувати що ГУ ПФУ в Полтавській області у повному обсязі не виконало рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, натомість суд першої інстанції не досліджував фактичного виконання означеного рішення суду, а обмежився лише фактом подання позивачем звіту разом з документами без їх фактичного дослідження та перевірки.
З огляду на те, що поза увагою суду першої інстанції лишилася перевірка обставин правомірності проведеного перерахунку та нарахування компенсації втрати доходів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та необхідність скасування спірної ухвали з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такої ухвали.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст. 242, 243, 249, 250, 308, 310, 315, 320 - 322, 325, 328, 382 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року по справі №440/3153/25 скасувати.
Справу № 440/3153/25 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 01.05.2026.