Справа № 463/602/24 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/2039/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
секретар: В.В. Черевко 
З участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -  
В С Т А Н О В И В:
25 січня 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідачки на його користь 118252, 00 гривень компенсації завданої матеріальної шкоди, моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 гривень та витрати на проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 7500,00 гривень.
В обґрунтування позовної заяви покликався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 11 вересня 2023 року відбулось залиття квартири водою. Того ж дня, комісією в складі працівників організації, яка надає послуги з управління будинку, ЛКП "Господар", було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди. Згідно з актом проведення обстеження квартири АДРЕСА_1 залиття відбулося внаслідок пошкодженого змішувача у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище. Власником цієї квартири є ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Актом встановлено, що в результаті комісійного обстеження за вищевказаною адресою, виявлено сліди залиття у приміщенні житлової кімнати, ванної кімнати, кухні, коридору, санвузла. Відповідно до Звіту про оцінку від 11 жовтня 2023 року вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення трьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , складає 118 252,00 грн. Стверджує, що внаслідок залиття квартири йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири, через що остання стала непридатною для використання без проведення ремонту. Через залиття було порушено звичний та розмірений спосіб його життя, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання свого власного дорогоцінного часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків залиття. Відповідач добровільно завдану шкоду відшкодовувати не бажає.
Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації завданої матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 – 1084,4 грн. судового збору та 6714,9 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріальних збитків.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . 
Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки запереченням відповідача, що вона не проживала у квартирі до моменту залиття, крани в квартирі були перекриті. Наданий позивачем акт про залиття складений з порушенням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки не відповідає встановленій формі. Акт не містить жодної конкретизації події, внаслідок якої сталося залиття, як конкретних обставин щодо порушення саме відповідачем своїх зобов`язань, як і наявності дій відповідача або ж бездіяльності , внаслідок яких відбулося залиття. Не вказано, які саме норми технічної експлуатації будівель і приміщень порушені або недотримані відповідачем, не зазначено, які особи були запрошені для підтвердження даного акту, не проведено інженерно-технічне дослідження (експертизу) для встановлення причини залиття. Тому цей акт не може бути прийнятий як належний, допустимий та достовірний доказ. 
Вважає, що наявні в матеріалах докази не дають змогу встановити причинно - наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю відповідача та залиттям квартири позивача, акт складено з порушенням Правил, що унеможливлює встановлення протиправності поведінки відповідача та її вину. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності відповідача за завдану шкоду. Стверджує, що суд першої інстанції правомірно визнав Акт обстеження належним та допустимим доказом. В акті чітко зафіксовано причину залиття - пошкодження змішувача у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , що є прямим наслідком неналежного утримання майна відповідачем. Апеляційна скарга побудована на тому, що позивач нібито не довів вини відповідача, проте ч.2 ст.1166 ЦК України встановлено презумпцію вини особи, яка завдала шкоди та саме відповідач зобов`язаний довести відсутність своєї вини. Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, об`єктивно оцінив надані докази. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Стягнути в користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
Представник відповідача - адвокат Кульчицький О.С. надіслав в суд заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є ; втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Так, ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.
Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 06 жовтня 1995 р., а також свідоцтвами про право на спадщину від 07 серпня 2023 року та від 19 березня 2012 року.
Квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353076076 від 03.11.2023 року.
Актом проведення обстеження квартири АДРЕСА_5 , з метою з`ясування факту щодо залиття кв. АДРЕСА_1 , комісією у складі начальника інформаційно комунікаційного відділу ЛКП «Господар» Панас О. та майстра виробничої дільниці ЛКП «Господар» ОСОБА_5 , яка відповідно до укладеного договору надає послуги з управління будинку, за участю представників власника квартири АДРЕСА_6 та представників власника квартири АДРЕСА_7 , встановлено, що залиття приміщення кухні, житлової кімнати, коридору, санвузла кв. АДРЕСА_8 , яка розташована на 7 поверсі відбулося через пошкодження змішувача у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , яка розташована на 8 поверсі.
Відповідно до звіту, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1/22, від 10.01.2022 року, виданий ФДМУ), вартість матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого майна внаслідок залиття квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 становить на дату оцінки 118252,00 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд вважав доведеним, що залиття приміщення кухні, житлової кімнати, коридору, санвузла у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 відбулося з причин пошкодження змішувача у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 . Тож з огляду на положення ст. 319, ч. 2 ст. 1166 ЦК України саме відповідачка несе відповідальність за завдану позивачу шкоду.
Визначаючи розмір завданих позивачу збитків, суд дійшов висновку, що наданий позивачем експертний висновок, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1/22, від 10.01.2022 року, виданий ФДМУ) за результатами проведення звіту про визначення матеріальних збитків, є належним і допустимим доказом в контексті положень ст.ст. 77, 102, 106 ЦПК України. Будь-яких обставин, які б спростували об`єктивність такого висновку, судом не встановлено. Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого залиттям квартири позивача, становить 118252,00 грн.
Визначаючи грошову компенсацію за завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн, суд виходив з того, що внаслідок залиття квартири, в якій він проживає, позивач отримав емоційний стрес, душевні страждання, переживання з приводу її пошкодження та неможливості повноцінно користуватися такою.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК україни суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до того, що акт про проведення обстеження квартири АДРЕСА_5 є неналежним доказом, оскільки не відповідає встановленій формі.
Колегія суддів вважає такі твердження апелянта безпідставними.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно з ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок доказування і подання доказів покладений на кожну сторону (ст.81 ЦПК України).
Згідно з ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що акт проведення обстеження квартири від 11.09.2023 року відповідає зазначеним вимогам, є належним та достовірним доказом, який підтверджує факт залиття, причини залиття та наслідки залиття.
Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власнику майна.
Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК.
Наведені норми закону свідчать, що саме на власника квартири з якої сталося залиття покладається відповідальність за завдані збитки. 
Доводи скарги про те, що в акті має бути вказано, які саме норми технічної експлуатації будівель і приміщень порушені або не дотримані відповідачем, а також про необхідність проведення інженерно-технічного дослідження (експертизи) про встановлення причин недотримання умов сантехнічних мереж та водовідведення в належному стані є безпідставними, оскільки Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій зазначення в акті таких відомостей не вимагається.
В акті відображено дату його складання - 11.09.2023; прізвища, ініціали та посади членів комісії, які склали вкт, а саме - начальник інформаційно-комунікаційного відділу ЛКП «Господар» Панас О., майстер виробничої дільниці ЛКП «Господар» ОСОБА_7 ; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири АДРЕСА_8 що зазнав шкоди - ОСОБА_8 ; адреса квартири - АДРЕСА_3 , поверх-7; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з якої сталося залиття - ОСОБА_3 та адреса квартири з якої сталося залиття - АДРЕСА_4 , характер залиття та його причини - залиття відбулося з квартири АДРЕСА_2 , що розташована на 8 поверсі, через пошкодження змішувача на кухні; обсяги необхідного ремонту приміщень квартири перелічені у квадратних метрах, зазначено перелік пошкоджених внаслідок залиття приміщень. Акт містить висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття - власник квартири АДРЕСА_2 . 
Тобто, акт містить всі необхідні дані та відомості, які дозволяють встановити факт залиття, причину залиття, особу винну у залитті, наявність шкоди, причинний зв`язок між неправомірними діями, які полягають у неналежному догляді за сантехнічними приладами та завданою шкодою. 
Суд обґрунтовано зазначив, що відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, а саме відповідачка, однак жодних доказів про те, що залиття сталося не з її вини матеріали справи не містять. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем належними доказами підтверджено факт залиття його квартири з вини відповідачки, яка не забезпечила належний належну експлуатацію сантехнічного приладу, що знаходиться у приміщенні кухні її квартири, що призвело до залиття квартири позивача. Причини залиття встановлені на підставі акту про залиття, який містить інформацію про подію, яка відбулася, наслідки такої події, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Складений акт відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».
Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на спростування її вини у заподіянні шкоди майну позивача, як і доказів того, що шкода була спричинена не з її вини.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 522/22726/15-ц (провадження № 61-25847св18).
Доводи апеляційної скарги про відсутність відповідачки у квартирі на момент залиття та за кілька днів до того, не звільняють її від відповідальності за утримання майна, яке їй належить на праві власності та від відповідальності за завдану з її вини шкоду. 
Апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення в частині розміру матеріальної шкоди та в частині моральної шкоди, а тому суд апеляційної інстанції з врахуванням вимог ст.367 ЦПК України не має обов`язку наводити мотиви законності рішення в цій частині. 
Таким чином, оскільки відповідач не спростувала належними та допустимими доказами як відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, так і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу з її вини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апелянта, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду щодо їх оцінки та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначився з характером спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги , підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції позивачем не надано. 
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник

Судді          Я.А. Левик

М.М. Шандра