Справа № 438/1239/25 
Провадження 2/438/48/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

02 червня 2026 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області
у складі головуючого судді Радановича Г.М.,
за участю секретаря судових засідань Терлецької Ю.М., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 , 
представника відповідача Малета А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання протиправним і скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою,
в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання протиправним і скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою. З врахуванням збільшених позовних вимог (заява від 10.03.2026), позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ операційного менеджера НГВУ "Бориславнафтогаз" Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» №273-к від 14 травня 2025 року «Про затвердження актів простою», згідно з яким затверджено Акт простою №1 ГСЛ НГВУ "Бориславнафтогаз" та встановлено для ОСОБА_1 , оператора заправних станцій, Склад паливно - мастильних матеріалів/Група складської логістики (Борислав), простій з 14.05.2025; стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» на її користь різницю у заробітній платі за час простою за період з 14 травня 2025 року по 01 грудня 2025 року у розмірі 30 359,68 грн та судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Позовна заява мотивована тим, що на виконання рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10.04.2025 року у справі № 438/1239/24 наказ в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» № 362-к від 10.06.2024 «Про припинення трудового договору (контракту)» - скасовано згідно з наказом в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» № 212-к від 11.04.2025 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »; поновлено її на посаді оператора заправних станцій 4 розряду Складу паливно-мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» з 11.06.2024 року.
14.05.2025 комісією складено Акт встановлення факту простою № 1 від 14.05.2025, в якому встановлено факт простою позивача - оператора заправних станцій складу паливно-мастильних матеріалів Групи складської логістики НГВУ «Бориславнафтогаз», по причині відсутності організаційних і технічних умов необхідних для їх виконання, який затверджено наказом операційного менеджера НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_3 № 273-к від 14.05.2025 «Про затвердження актів простою» і встановлено для позивача ОСОБА_1 початок простою з 14.05.2025.
Позивач стверджує, що наказ в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» №51 від 15.02.2024 «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ "Бориславнафтогаз" в частині скорочення та виключення зі штатного розпису НГВУ "Бориславнафтогаз" в Групі складської логістики (Борислав), Склад паливно-мастильних матеріалів, посад операторів заправних станцій – 4 шт. од. з 16.05.2024, не може поширюватися на правовідносини, що виникли у результаті введення до штатної розстановки робітників НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» посади оператора заправних станцій (місто Борислав) – 1 шт. од. з 11.04.2025. 
В Акті встановлення факту простою №1 від 14.05.2025 року факт реального простою (виробничу ситуацію) не зафіксовано, не зазначено, що їй пропонувалися інші роботи на час простою чи такі роботи відсутні; не вказано на неможливість виконання нею будь-яких інших функцій. 
Відсутність пропозицій щодо переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця, як це передбачено ч. 2 ст. 34 КЗпП України, свідчить про бажання відповідача припинити з нею трудові відносини під будь-яким приводом. Із вказаного Акту встановлення факту простою № 1 від 14.05.2025 року прямо випливає, що простій введено не для підприємства чи структурного підрозділу, а виключно для неї, ОСОБА_1 .
Наказом операційного менеджера НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» № 641-к від 01.12.2025 «Про закінчення простою та відновлення робіт» наказано у зв`язку з виробничою необхідністю закінчити простій та поновити проведення робіт ОСОБА_1 з 02.12.2025, підстава: Постанова Львівського апеляційного суду від 28.11.2025 року у справі № 438/1239/24, Наказ №640-к «Про скасування наказу № 212-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »».
Датою закінчення простою і «відновлення робіт» є 02.12.2025 - день її фактичного звільнення згідно з Наказом № 643-к від 02.12.2025, що свідчить про припинення простою не у зв`язку з тим, що з`явилась робота (виробничі умови), а тому, що звільнено працівника як суб`єкта трудових відносин. 
За період від поновлення позивача на роботі - з11.04.2025 по день оголошення простою -14.05.2025 жодні організаційно-виробничі умови на підприємстві не змінилися, що вказує на відсутність прямого причинного зв`язку між встановленням простою та відсутністю роботи чи об`єктивних організаційних чи технічних умов, які би зумовлювали простій. 
Позивач зазначає, що оскільки обставини, які відповідно до ст. 34 КЗпП України зумовлювали б необхідність встановлення їй простою відсутні, тому вона має право на отримання різниці у заробітній платі, яку недоотримала внаслідок встановлення простою за період з 14.05.2025 по 01.12.2025 у розмірі 30359,68 грн. 
Просить також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, про які було зазначено у первинній позовній заяві при попередньому (орієнтовному) розрахунку суми понесених судових витрат. 

Ухвалою судді від 18.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 15.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.10.2026; витребувано докази.
Ухвалою суду від 02.02.2026 судове засідання у розгляді справи відкладено, у зв`язку з клопотанням представника позивача.
08.01.2026 до суду надійшло пояснення представника відповідача Малети А.І., у якому представник вказує, що особливістю рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року, у справі № 438/1239/24, є те, що ним не скасовувався наказ відповідача від 15 лютого 2024 року № 51 «Про внесення змін до штатного розпису» в частині, скорочення та виключення із штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» в Групі складської логістики (Борислав) в тому числі посади оператора заправних станцій, яку обіймала позивачка. А відповідно цей наказ був чинний і в період поновлення з 10 квітня 2025 року по 02 грудня 2025 року позивачки на роботі. За таких умов, у відповідача не залишалось іншого правового шляху, як у межах діючих норм трудового законодавства та законодавчих гарантій для позивачки, поновити її на роботі відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 КЗпП України, запровадити їй простій відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 КЗпП України, та оскаржити рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України. Як зазначено в позовній заяві, середній заробіток в розмірі 43461,04 грн, позивачкою розрахований із середньоденного заробітку в розмірі 776,09 грн, який розрахований із даних довідки № 01/01/03/25/03/02/01-113 від 09.04.2025 (видана ще до поновлення позивачки на роботі) про доходи за липень-серпень 2023 року. Питання збереження саме середнього заробітку за час простою врегульовано виключно ч. 3 ст. 113 КЗпП України, де в причинно-наслідковому зв`язку із збереженням середнього заробітку пов`язані такі обставини як виникнення виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини
13.01.2026 до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просить стягнути різницю у заробітній платі за час простою за період з 14.05.2025 по 01.12.2025 в розмірі 24441,44 грн. 
05.02.2026 представником відповідача подано відзив, в якому просить в задоволені позову відмовити повністю. Відзив, обґрунтовує тим, що у позивачки наявний розрахунковий період та виплата за цей період, а це останні два календарні місяці роботи в які позивачка працювала та отримувала повністю заробітну плату. Таким розрахунковим періодом є липень-серпень 2023 року (останні два повні місяці роботи, протягом яких позивачка не перебувала на «лікарняному», у відпустці, простої, тощо), і за який їй було повністю нараховані виплати у вигляді заробітної плати. Про це свідчить довідка про доходи ОСОБА_1 видана НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» 09.04.2025 за № 01/01/03/25/03/02/02/01 113. Цю довідку та інформацію з неї в частині розрахункового періоду та повної виплати заробітної плати, позивачкою було використано для обчислення середньої заробітної плати та її стягнення, про що було зазначено в позовній заяві від 09.09.2025 та в заяву про збільшення розміру позовних вимог від 13.01.2026. Як наслідок, за умови фактичної наявності у позивачки розрахункового періоду - липень-серпень 2023 року та виплати в цьому періоді повного заробітку, її вимога про стягнення 30359,68 грн, як різниця між установленою їй тарифною ставкою та фактично виплаченою заробітною платою за час простою, не може бути задоволена, оскільки її розрахунки і підстави для цих розрахунків не відповідає правовим підставам для правомірного розрахунку визначеного Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
10.03.2026 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути різницю у заробітній платі за час простою за період з 14.05.2025 по 01.12.2025 в розмірі 30359,68 грн. Заява мотивована тим, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (Порядок №100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно з абзацами 4, 5, 7, 8 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Абзацом 3 пункту 4 Порядку № 100 визначено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Оскільки у неї відсутній розрахунковий період, то у цьому випадку розрахунок середньої заробітної плати слід проводити відповідно до вимог абзацу 3 пункту 4 Порядку № 100, а саме - з установленої їй тарифної ставки. Як убачається з її розрахункових листків за травень грудень 2025 року (табельний № 5480; 01003 НГВУ «Бориславнафтогаз»: 01/01/09/25/03/12/02 Склад паливно–мастильних матеріалів: 647, оператор заправних станцій), розмір установленої годинної тарифної ставки становить 103,736 грн, графік: 8 год. Відтак, денна тарифна ставка становить 829,888 грн (103,736 х 8).
Таким чином, заробітна плата за час простою у вказаний період становить 91 287,68 грн, виходячи з розрахунку: 829,888 грн (денна тарифна ставка) х 110 (кількість робочих днів).
З урахуванням того, що позивачу було виплачено 60928,40 грн, різниця у заробітній платі за час простою, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, складає 30 359,68 грн. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 прийнято заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 10.03.2026 та постановлено розгляд справи проводити з урахуванням збільшених позовних вимог ОСОБА_1 ; судове засідання у справі відкладено; продовжено строк розгляду справи на шістдесят днів; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог.
26.03.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з врахуванням збільшених позовних вимог, в якому просить в задоволені позову відмовити повністю. Зазначає, що вирішуючи цей спір, суду необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи, зокрема і факт законності звільнення позивачки відповідачем, відсутність вини відповідача у прийнятті судом першої інстанції незаконного рішення про поновлення позивачки на роботі. Необхідність задоволення позовної заяви, позивачка обґрунтовує, зокрема рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року, у справі № 438/1239/24, яке є незаконне, а відповідно воно не може бути підставою для задоволення її позовної заяви.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити, вказуючи на відсутність законних підстав для оголошення простою, а також на встановлення відповідачем індивідуального простою щодо позивача. Позивач надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечив проти позовних вимог, надав пояснення аналогічні змісту відзиву та письмових пояснень.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 11 жовтня 1988 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем АТ «Укрнафта» на різних посадах, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 16.07.1987.
Із постанови Львівського апеляційного суду від 28.11.2025 встановлено, що відповідно до наказу № 362-к від 10.06.2024 «Про припинення трудового договору в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» позивача ОСОБА_1 звільнено з посади оператора заправних четвертого розряду Складу паливно – мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10.04.2025 у цивільній справі №438/1239/24 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрнафта» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково: наказ в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» №362-к від 10.06.2024 «Про припинення трудового договору (контракту)» визнано протиправним та скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора заправних станцій 4 розряду складу паливно-мастильних матеріалів групи складської логістики (Борислав) НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» з 11.06.2024 року; стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.06.2024 по день ухвалення рішення (217 робочих днів) в розмірі 168 411, 53 грн та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі і виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України. 
На виконання рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10.04.2025, яке допущено до негайного виконання, наказом в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» № 212-к від 11.04.2025 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасовано наказ в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» № 362-к від 10.06.2024 «Про припинення трудового договору (контракту)»; поновлено позивача ОСОБА_1 з 11.06.2024 на посаді оператора заправних станцій 4 розряду складу паливно-мастильних матеріалів групи складської логістики (Борислав) НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта»; наказано нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток в розмірі платежу за один місяць з утриманням з цієї суми податку та обов`язкових платежів; старшому фахівцю Групи кадрових сервісів Бориславського регіону ОСОБА_5 наказано внести відповідні зміни до трудової книжки. 
Згідно даних Акту встановлення факту простою № 1 від 14.05.2025, складеного комісією у складі: Бережницького О.Л. (завідувача складу паливно-мастильних матеріалів Групи складської логістики НГВУ «Бориславнафтогаз»), ОСОБА_6 (старшого юрисконсульта юридичної служби (Захід)), Файк Н.Ю. (старшого фахівця Групи кадрових сервісів Бориславського регіону), даною комісією встановлено факт простою працівника складу паливно-мастильних матеріалів Групи складської логістики НГВУ «Бориславнафтогаз» ОСОБА_1 (оператора заправних станцій складу паливно-мастильних матеріалів Групи складської логістики НГВУ «Бориславнафтогаз») по причині відсутності організаційних і технічних умов, необхідних для їх виконання, а саме: створення відповідно до наказу ПАТ «Укрнафта» № 614 від 27.12.2023 «Про зміни в структурі апарату управління ПАТ «Укрнафта» з 01.01.2024 року в апараті управління ПАТ «Укрнафта» в управлінні Укрнафта-Логістика дирекції сервісів Групи складської логістики із складом паливно мастильних матеріалів та скороченням та виключенням із штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» в Групі складської логістики (Борислав) посад оператора заправних станцій в загальній існуючій кількості 4 (чотири) одинці відповідно до наказу Нафтогазовидобувного управління «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» № 51 від 15 лютого 2024 «Про внесення змін до штатного розпису» (а.с.16).
Наказом операційного менеджера НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_3 від 14.05.2025 року за № 273-к «Про затвердження актів простою» затверджено Акт простою №1 ГСЛ НГВУ "Бориславнафтогаз" і встановлено для ОСОБА_1 , оператора заправних станцій, склад паливно мастильних матеріалів/ Група складської логістики (Борислав), початок простою з 14.05.2025 року (а.с.15).
Постановою Львівського апеляційного суду від 28.11.2025 року у справі № 438/1239/24, яка набрала законної сили 28.11.2025, рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди – відмовлено (а.с. 93).
Наказом в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» АТ «Укрнафта» № 643-к від 02.12.2025 року «Про скасування наказу № 212-к від 11.04.2025 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »: скасовано наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» № 212-к від 11.04.2025 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »; наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 10.06.2024 року № 362-к «Про припинення трудового договору (контракту)» вважати таким, який відновив свою дію з 10 червня 2024 року; в зв`язку з цим, вважати ОСОБА_1 - оператора заправних станцій розряду складу паливно-мастильних матеріалів групи складської логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» звільненою з роботи з 10 червня 2024 року на підставі наказу в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 10 червня 2024 року за №362-к «Про припинення трудового договору (контракту)». Підставою винесення цього наказу зазначено: постанова Львівського апеляційного суду від 28.11.2025 у справі №438/1239/24 (а.с.119).
Передумовою винесення наказу в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» АТ «Укрнафта» № 643-к від 02.12.2025 «Про скасування наказу № 212-к від 11.04.2025 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » слугував наказ операційного менеджера НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №641-к від 01.12.2025 «Про закінчення простою та відновлення робіт», яким у зв`язку з виробничою необхідністю закінчено простій та поновлено проведення робіт працівнику ОСОБА_1 , оператору заправних станцій, з 02.12.2025. Підстава наказу: Постанова Львівського апеляційного суду від 28.11.2025 у справі № 438/1239/24, Наказ № 640-к «Про скасування наказу № 212-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » (а.с.128).
Водночас, вищезазначений наказ № 640-к «Про скасування наказу № 212-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » в матеріалах справи відсутній та судом не досліджувався, його назва ідентична з назвою наказу № 643-к від 02.12.2025, якого на час видачі наказу №641-к від 01.12.2025 не могло існувати, оскільки він виданий на наступний день. Наведене свідчить про маніпулятивний характер зазначених документів, складених для підтвердження надуманих обставин.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Поняття простою викладено у статті 34 КЗпП України, де визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. 
Відповідно до статті 34 КЗпП України обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів. 
Наведене узгоджується із висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі N 210/5853/16-ц (провадження N 61-46703св18).
Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. 
Простій може застосовуватись роботодавцем як до підприємства (установи, організації) в цілому так і до окремих його структурних підрозділів, або певних працівників.
Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23 жовтня 2007 року N 257/06/187-07 "Щодо організації роботи під час простою на підприємстві", простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 20 жовтня 2021 року у справі N 428/11543/19 провадження N 61 -8681 св21) дійшов висновку, що виходячи з підстав, а саме: незаконності виведення в простій та відсторонення від трудового процесу, суду для правильного вирішення справи на виконання завдань цивільного судочинства потрібно встановити: чи дійсно мали місце відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачем, які зумовлюють призупинення роботи, тобто простій. При виведені позивача у простій, чи була можливість у роботодавця відповідно до вимог ч. 2 ст. 34 КЗпП України перевести позивача за її згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на весь час простою.
Отже, якщо роботодавець не має можливості забезпечити повноцінну роботу підприємства, його окремих структурних підрозділів, або певних працівників він має право оголосити простій.
Законодавством не встановлено чітких умов (підстав) оголошення простою на конкретному підприємстві. Також не встановлено і жодних обмежень, тому вирішення питання щодо оголошення простою повною мірою залежить від об`єктивних обставин, які мають бути суттєвими.
Так, обов`язкова умова - наявність обставин, які спричинили повну зупинку роботи підприємства або його структурних підрозділів.
Суд дає оцінку обґрунтованості та законності прийнятого рішення відповідно до його змісту. В акті №1 встановлення факту простою від 14.05.2025, затвердженого оскаржуваним наказом №273-к від 14.05.25 зазначено про те, що простій викликаний відсутністю організаційних і технічних умов для їх виконання.
Суд вважає, що відповідач порушив процедуру щодо введення простою, оскільки станом на 15 травня 2025 року були відсутні передбачені ст.34 КЗпП України підстави для оголошення простою, тобто зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов. 
Зокрема це підтверджується і самим наказом операційного менеджера НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 01.12.2025 року за № 641-к «Про закінчення простою та відновлення робіт», з якого вбачається, що встановлений 14.05.2025 року відносно ОСОБА_1 простій припиняється на підставі постанови апеляційного суду та скасування наказу №212-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».
В Акті встановлення факту простою №1 від 14.05.2025 року факт реального простою (виробничу ситуацію) не зафіксовано, не зазначено про те, чи пропонувалися позивачу ОСОБА_1 інші роботи на час простою чи такі роботи відсутні; не вказано на неможливість виконання позивачем будь-яких інших функцій. 
Відсутність пропозицій з боку відповідача щодо переведення позивача на іншу роботу на тому самому підприємстві на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця, як це передбачено ч. 2 ст. 34 КЗпП України, свідчить про те, що простій введено не для підприємства чи структурного підрозділу, а носить індивідуальний характер щодо конкретного працівника.
Правомірність дій роботодавця (відповідача) щодо запровадження простою суд оцінює на час їх вчинення – з 14.05.2025, із врахуванням організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачем, що відображені у відповідних документах.
Так, відповідно до даних Переліку змін № 1 до штатної розстановки робітників НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта», затвердженого в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта», станом на 01.04.2025 в Групі складської логістики (Борислав) (Склад паливно-мастильних матеріалів) значилась вакантна посада оператора заправних станцій (місто Борислав) 1 шт. од. (вводиться в дію з 11.04.2025) (а.с. 27). 
Тобто, поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді оператора заправних станцій 4 розряду складу паливно мастильних матеріалів групи "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» відбулось не лише на підставі рішення суду, але у зв`язку з наявністю відповідної вакантної посади станом на день поновлення.
Тому, суд критично оцінює доводи відповідача, щодо правомірності запровадження простою відносно позивача з урахуванням обставин, відображених у наказі ПАТ «Укрнафта» № 614 від 27.12.2023, та у наказі в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» № 51 від 15.02.2024 «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ "Бориславнафтогаз", оскільки ці накази, хоча і не скасовані, водночас суперечать тим обставинам, які склалися на підприємстві пізніше та зафіксовані іншими документами, зокрема Переліком змін № 1 до штатної розстановки робітників НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта», затвердженого в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» (станом на 01.04.2025). 
Зважаючи на вищенаведені фактичні дані, доводи відповідача про наявність реальних підстав для простою та необхідності його введення для позивача ОСОБА_1 , без їх конкретизації та доведеності відповідними документами, суд вважає неспроможними. 
Щодо вимоги про стягнення різниці у заробітній платі за час простою. 
Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.
Згідно довідки про доходи за період простою від 11.07.2025 №01/01/09/25/03/02/02/01-184 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за період її перебування на простої, а саме за травень 2025 року – червень 2025 року (а.с.30).
Так, згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Згідно із ст.2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
За змістом ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Статтею 21 Закону України "Про оплату праці" визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Судом встановлено, що з 14.05.2025 по 01.12.2025 щодо ОСОБА_1 запроваджено простій, під час якого позивач отримувала заробітну плату у розмірі 2/3 встановленого посадового окладу.
Відповідно до підпункту «л» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. 
Згідно з абзацами 4, 5, 7, 8 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. 
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Абзацом 3 пункту 4 Порядку № 100 визначено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. 
Відповідно до розрахункових листків з травня по грудень 2025 року розмір установленої годинної тарифної ставки для ОСОБА_1 становить 103,736 грн, графік: 8 год, відповідно денна тарифна ставка становить 829,888 грн ( з розрахунку 103,736 х 8). Згідно з Розрахунковими листками за травень-грудень 2025 року кількість днів простою, в які не входять дні тимчасової непрацездатності та відпустки, за період з 14.05.2025 року по 01.12.2025 року (включно) становить 110 робочих днів (з 14.05.2025 року по 31.05.2025 року – 13 робочих днів; з 01.06.2025 року по 30.06.2025 року – 21 робочий день; з 01.07.2025 року по 31.07.2025 року – 22 робочі дні; з 01.08.2025 року по 31.08.2025 року – 5 робочих днів; з 01.09.2025 року по 30.09.2025 року – 21 робочий день; з 01.10.2025 року по 31.10.2025 року – 13 робочих днів; з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року – 14 робочих днів; 01.12.2025 року 1 робочий день). 
Заробітна плата за час простою у вказаний період становить 91 287,68 грн, виходячи з розрахунку: 829,888 грн (денна тарифна ставка) х 110 (кількість робочих днів). 
Беручи до уваги те, що згідно з розрахунковими листками в період з 14.05.2025 року по 01.12.2025 року позивачу було виплачено (нараховано) 60928,40 грн, то різниця у заробітній платі за час простою, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, складає 30 359,68 грн (91 287,68 - 60928,40). 
Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заробітної плати та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення різниця у заробітній платі за час простою у розмірі 30 359,68 грн.
Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Також із відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статях 137, 141 ЦПК України критерії.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача Бабич І.А. надає договір про надання правничої допомоги №02-07/25 від 02.07.2025; акт наданих послуг правової (правничої) допомоги №02-07/25 від 02.07.2025 (з описом наданих послуг) від 08.10.2025.
Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 34, 113 КЗпП України, статями 12-18, 76, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов задоволити.
Визнати протиправним та скасувати наказ операційного менеджера НГВУ "Бориславнафтогаз" Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» від 14 травня 2025 року № 273-к «Про затвердження актів простою», згідно з яким затверджено Акт простою №1 ГСЛ НГВУ "Бориславнафтогаз" та встановлено для ОСОБА_1 , оператора заправних станцій, Склад паливно - мастильних матеріалів/Група складської логістики (Борислав), простій з 14.05.2025 року.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за час простою за період з 14 травня 2025 року по 01 грудня 2025 року у розмірі 30 359,68 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.06.2026.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Укрнафта», адреса: 04053 м.Київ, провул. Несторівський, буд. 3-5, ЄДРПОУ 00135390.

Суддя Григорій РАДАНОВИЧ