УХВАЛА

20 травня 2026 року 
м. Київ

Справа № 914/3219/24 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю. Л.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді: Зварич О.В., Ржепецький В.О.)
у справі №914/3219/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміла»
до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватного акціонерного товариства «Ковельське шляхово будівельне управління №63»,
про визнання недійсним пунктів рішення,
ВСТАНОВИВ:
14 травня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, скаржник), в якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі №914/3219/24 в частині, що стосується визнання недійсним пунктів 1.2. - 9.2. рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63/155-р/к від 28 жовтня 2024 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів» в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміла» (далі - ТОВ «Аміла»), а також в частині, що стосується покладання на відповідача судових витрат, а рішення Господарського суду Львівської області від 29 грудня 2025 року у справі №914/3219/24 залишити без змін; судові витрати у справі, які були покладені на відповідача оскаржуваною постановою (13 626,00 грн за подання позовної заяви, 16 351,20 грн судових витрат за розгляд апеляційної скарги, судові витрати за подання касаційної скарги) покласти на ТОВ «Аміла», стягнувши їх на користь Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. 
Також скаржник просить відстрочити Західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України сплату судового збору за подання касаційної скарги через недостатність фінансування витрат на оплату судового збору.
В системі «Електронний суд» документ сформований 13 травня 2026 року.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14 травня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Колос І. Б.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке. 
Вимоги до форми і змісту касаційної скарги викладено у статті 290 ГПК України.
Щодо судового збору.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України «Про судовий збір» (далі - Закон). 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Предметом позову справі №914/3219/24 є вимога ТОВ «Аміла» визнати недійсними пункти 1 - 16 резолютивної частини рішення Відділення АМК №63/155-р/к від 28 жовтня 2024 року в частині, що стосується позивача. При цьому, у позові окремо сформульовані позовні вимоги, окремі підстави обґрунтувань та оцінки підстав позову, що вимагає перевірки висновків відповідача щодо кожного окремого порушення, яке відокремлено стосовно кожних торгів. Тому, вимоги позову про визнання недійсними 16 пунктів оскаржуваного рішення Відділення АМК є окремими позовними вимогами немайнового характеру.
Скаржник оскаржує до Верховного Суду постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме визнання недійсними 9 пунктів оскаржуваного рішення Відділення АМК.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року визначений у розмірі 3 028,00 грн.
Абзацом другим частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 зазначеного Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Враховуючи викладене, судовий збір за подання цієї касаційної скарги має бути сплачений з урахуванням ціни позову за 9 вимог немайнового характеру і складає 43 603,20 грн (3 028,00 грн * 9 * 200 % * 0,8).
Проте скаржник до касаційної скарги не додав доказів, що підтверджують сплату судового збору в установлених законом порядку та розмірі.
Разом з тим, скаржник заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, вказавши про недостатність фінансування витрат на оплату судового збору.
За приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.
Отже, положення підпунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини першої статті 8 цього Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18).
Між тим, відповідно до пункту 37 вказаної постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» є правом, а не обов`язком суду.
Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
З огляду на викладене вище, і те, що недостатність фінансування витрат на оплату судового збору скаржник не підтверджує доказами та не наводить інших доводів, а також з урахуванням того, що предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, не можуть бути підставою для відстрочення та/або звільнення від сплати судового збору в силу статті 8 Закону, відсутні підстави для задоволення такого клопотання скаржника.
Оскільки до касаційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, і у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено, Суд зазначає про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху.
Щодо обґрунтування підстав касаційної скарги.
Приписами абзацу 1 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Абзацом 1 частини другої статті 287 ГПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Касаційну скаргу Відділення АМК подало з посиланням на пункти 1, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказавши про те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, а також на відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах стосовно застосування статей 35, 37-1, 42, 49 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та статті 58 Конституції України. 
Абзацом 2 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Згідно із сталою судовою практикою при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 30 травня 2023 року у справі №918/707/22, від 23 травня 2023 року у справі №910/10442/21, від 12 листопада 2020 року у справі №904/3807/19.
Крім цього, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі №918/707/22, від 18 травня 2023 року у справі №927/1177/21, від 04 квітня 2023 року у справі №902/311/22.
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.
Дослідивши матеріали касаційної скарги Верховний Суд встановив, що обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник виклав з дотриманням вимог абзацу 5 частини другої статті 290 ГПК України. 
Разом з тим, в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник всіх необхідних доводів не навів. Зокрема, у касаційній скарзі, зазначені норми права і питання стосовно яких відсутній висновок Верховного Суду, проте не наведено висновки апеляційного господарського суду щодо застосування кожної із зазначених норм права, з яким не погоджується скаржник і обґрунтування неправильності цих висновків.
Оскільки у касаційній скарзі скаржник одну із підстав касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, але не обгрунтовує її належним чином, скаргу слід залишити без руху відповідно до частини другої статті 292 ГПК України, а скаржнику необхідно уточнити підстави касаційної скарги з дотриманням роз`яснень, наведених вище.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Відділення АМК без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення недоліків, шляхом надання суду:
- оригіналу документа, що підтверджує сплату судового збору в установленому законом порядку та розмірі (43 603,20 грн), за реквізитами, які зазначені на веб-сайті Верховного Суду у розділі «Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях», із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга);
- уточнень касаційної скарги в частині підстави, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та з урахуванням викладеного вище.
При цьому слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
Разом з тим, за наслідками усунення недоліків поданої касаційної скарги скаржнику не надається право доповнити її іншими пунктами частини 2 статті 287 ГПК України.
Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. У задоволенні клопотання Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі №914/3219/24 відмовити.
2. Касаційну скаргу Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі №914/3219/24 залишити без руху.
3. Надати Західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
4. Роз`яснити Західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов