25.05.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  	копія	
  	Справа № 401/3812/25  Провадження № 2/401/497/26	

19 травня 2026 року м. Світловодськ
Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Мельничика Ю.С.,
за участю: секретаря судових засідань Рудської В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Світловодської міської ради про визнання права власності на автомобільний гараж, 

ВСТАНОВИВ:

Процедура (рух справи):
У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Левченко В.П., звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на автомобільний гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 28 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, та просить суд їх задовольнити. 
Представник відповідача подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника Світловодської міської ради. 
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Позиція позивача, ОСОБА_1 :
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що на території Світловодської міської ради по вулиці Обсерваторній ним у 2000 році було побудовано автомобільний гараж поряд з Гаражним кооперативом № 7, але в межі території ГК № 7 вказаний гараж не входив. Позивач зазначає, що з моменту забудови і по сьогоднішній день він безперервно, вільно і відкрито користується автомобільним гаражем під АДРЕСА_1 і продовжує користуватися по сьогоднішній день. Оскільки у позивача відсутній документ на право власності на гараж, у грудні 2021 р. він звернувся до Світловодської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, цільове призначения - для будівництва індивідуального гаражу. Рішенням Світловодської міської ради від 21.12.2021 р. № 1299 позивачу було надано такий дозвіл. У вказаному рішенні було зазначено, що гараж знаходиться на території ГК № 7, що не відповідало дійсності. Тому рішенням Світловодської міської ради від 22.02.2022 р. № 1542 до рішенням Світловодської міської ради від 21.12.2021 р. № 1299 було внесено зміни де слова та цифри "вул. Обсерваторна ГК № 7" було змінено на слова та цифри " АДРЕСА_2 ". Позивачем на підставі вказаних вище рішень у 2022 році було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказаний проект було виготовлено, але у зв`язку запровадженням військового стану на території України не затверджено. В подальшому рішенням Світловодської міської ради від 03.10.2025 р. № 1007 автомобільному гаражу було присвоєно поштову адресу та внесено інформацію до будівельного реєстру. Також на замовлення позивача, експертом з технічного обстеження будівель і споруд 30.09.2025 р. було виготовлено висновок (звіт) № 68/25 про технічний стан гараж. Отже, позивач не може оформити право власності на вказаний вище автомобільний гараж, який побудував і безперешкодно користується по сьогоднішній день в позасудовому порядку, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. 

Позиція відповідача, Світловодської міської ради:
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Світловодської міської ради, у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Встановлені судом обставини справи:
Рішенням Світловодської міської ради № 1299 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,007 га із земель житлової та громадської забудови. (а.с.6)
Рішенням Світловодської міської ради №1542 від 22 лютого 2022 року внесено зміни до рішення Світловодської міської ради № 1299 від 21 грудня 2021 року, замінивши в п.1 рішення слова та цифри з "вул.Обсерваторна ГК№7" на слова та цифри "вул. Обсерваторна, гараж № НОМЕР_1 ". (а.с.7)
На підставі заяви ОСОБА_1 . Комунальним підприємством "Архітектурно-виробниче бюро" було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безкоштовної передачі ОСОБА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів за рахунок земель комунальної власності на території Світловодської міської ради (землі житлової та громадської забудови) за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8-35)
Рішенням Світловодської міської ради №1007 від 03 жовтня 2025 року присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна - гаражу (загальною площею 47,3 кв.м.), який знаходиться по АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 . (а.с.36-37)
На замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Також на замовлення позивача, експертом з технічного обстеження будівель і споруд 30.09.2025 було виготовлено висновок (звіт) № 68/25 про технічний стан гаражу (а.с.38-40, 42-44)
Згідно архівної довідки Світловодського КМБТІ №614 від 17 червня 2025 року, право власності на гараж АДРЕСА_1 , не зареєстровано. (а.с.41)
У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на автомобільний гараж № НОМЕР_1 по 

АДРЕСА_1 (джерела права) та висновок суду:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на норми статті 392 ЦК України та вказує, що змушений звернутися до суду, оскільки позбавлений можливості оформити право власності у позасудовому порядку через дію воєнного стану та заборону на передачу земельних ділянок.
Суд критично оцінює такі доводи та зазначає наступне.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Системний аналіз наведеної норми свідчить про те, що передумовою для її застосування є наявність у позивача вже існуючого права власності на майно, яке виникло на передбачених законом підставах, однак позивач не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із невизнанням, оспорюванням цього права іншою особою чи втратою правовстановлюючого документа.
Тобто, стаття 392 ЦК України не є самостійною підставою для первинного набуття права власності (не породжує права власності), а є лише механізмом судового підтвердження наявного, законно набутого права. 
Натомість позивач не надав доказів того, що він у минулому законним шляхом набув право власності на спірний гараж, а отже, правові підстави для захисту його інтересів у порядку статті 392 ЦК України відсутні. 
Відповідна правова позиція є сталою та неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду (зокрема, у постановах від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц).
Позивач посилається на те, що він у 2000 році побудував автомобільний гараж, не маючи документа, який би посвідчував його право власності чи право користування земельною ділянкою під вказаним об`єктом, а також документа, що дає право на виконання будівельних робіт.
Положеннями ч. 3 ст. 375 ЦК України визначено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, однак у даному переліку роботи з будівництва капітального гаражу відсутні.
За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому Законом.
У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.
Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).
Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.
На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).
При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Частиною восьмою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності" передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.
Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2020 по справі № 760/21223/17 відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.
У даній справі позивачем суду надано технічний паспорт на гараж, звіт за результатами технічного обстеження гаражу.
Визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо у прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Звернення до суду з позовом про визнання права власності на гараж має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (Постанова Верховного Суду від 23 вересня 2019 справа № 309/3887/17).
Наданий позивачем висновок (звіт) експерта з технічного обстеження будівель і споруд фіксує лише фактичний технічний стан споруди, однак не є документом, що підтверджує факт прийняття об`єкта в експлуатацію в установленому законом порядку. Так само, присвоєння поштової адреси є процедурою ідентифікації об`єкта у просторі (стаття 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), яка не легалізує самочинне будівництво та не породжує права власності на нього. 
Також не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20 липня 2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35).
Позивачем не надано доказів щодо вирішення питання про виділення компетентними органами у користування земельної ділянки, на який самочинно збудовано спірний гараж.
Винятком із загального правила щодо неможливості набуття права власності на самочинне будівництво є положення частини третьої статті 376 ЦК України, згідно з якою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Позивач вказує, що рішенням Світловодської міської ради йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, і такий проект ним виготовлено.
Разом з тим, відповідно до статей 116, 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право користування нею виникають виключно з моменту державної реєстрації цих прав. 
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц), рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом. Це рішення є лише організаційним етапом у процедурі приватизації (надання) земельної ділянки та не гарантує безумовного прийняття кінцевого рішення про передачу ділянки у власність. 
Оскільки рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки позивачу Світловодською міською радою не приймалося, суд констатує, що земельна ділянка під гаражем у розумінні частини третьої статті 376 ЦК України позивачу не надана. За відсутності доказів надання земельної ділянки, правові підстави для застосування механізму, передбаченого частиною третьою статті 376 ЦК України, відсутні.
Суд також відхиляє аргументи позивача про те, що процедура відведення землі не може бути завершена виключно через законодавчу заборону, передбачену підпунктом 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (щодо заборони безоплатної передачі земель під час дії воєнного стану).
Суд зазначає, що тимчасова неможливість реалізувати право на безоплатну приватизацію землі через об`єктивні обставини (дію воєнного стану та відповідні імперативні норми закону) не означає, що у позивача виникає суб`єктивне цивільне право на майно, побудоване з порушенням закону, та не наділяє суд повноваженнями перебирати на себе функції органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності, а також функції органів ДАБК шляхом легалізації самочинного будівництва судовим рішенням. Суд здійснює захист порушеного права, а не створює нові права всупереч встановленим законодавством процедурам.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний автомобільний гараж є об`єктом самочинного будівництва, який в експлуатацію не введений, а земельна ділянка під ним у встановленому порядку позивачу не надана. 
Заявлений позов по суті є спробою позивача штучно підмінити встановлену законом позасудову (адміністративну) процедуру введення об`єкта в експлуатацію та оформлення речових прав на нього судовим рішенням, що суперечить принципам законності та є недопустимим.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, належності та допустимості, враховуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобільний гараж.
У разі відмови у задоволенні позову судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до Світловодської міської ради про визнання права власності на автомобільний гараж АДРЕСА_1 , відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення – 25 травня 2026 року.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач – Світловодська міська рада , адреса: вул. Героїв України, 14 , м. Світловодськ, Олександрійський район, Кіровоградська область, ЄДРПОУ 35825788.

Суддя Світловодського
міськрайонного суду      Ю.С. Мельничик
Згідно з оригіналом