ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
03.06.2026	Справа № 917/1831/23	

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Котиші П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" до ОСОБА_1 про стягнення 175 704,59 грн., за участю представників: позивача - Ямчука М.Р., відповідача - Куропати О.В.,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 175 704,59 грн., з яких 84 280,64 грн. основної заборгованості, 3 879,22 грн. 3% річних, 23 491,44 грн. інфляційних втрат, 47 197,16 грн. пені та 16 856,13 грн. штрафу за Договором поставки № 102 від 08.05.2015 року на підставі статей 526, 527, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
29.01.2024 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а також клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи видаткових накладних.
05.02.2024 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також заперечення позивача на клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи видаткових накладних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі на 26.02.2024 року.
06.02.2024 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні 20.03.2024 року судом оголошено перерву у справі на 28.03.2024 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 року викликано представників сторін на 17.07.2024 року у зв`язку з тим, що судове засідання 17.04.2025 року не відбулось.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено наступні питання: чи виконано підпис та рукописний запис у графі «Отримав(ла)» ОСОБА_1 у наступних документах: видаткова накладна № 692 від 11.02.2022 року; видаткова накладна № 283 від 24.01.2022 року; видаткова накладна № 2 від 04.01.2022 року; видаткова накладна № 6799 від 10.12.2021 року ? та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта, витрати на проведення експертизи покладено на відповідача, матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зобов`язано експертну установу після проведення судової експертизи надати суду висновок судового експерта.
29.01.2025 року до суду надійшло клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, в якому експерт просив погодити строк проведення експертизи призначеної у справі більше, ніж 90 календарних днів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 року поновлено провадження у справі, задоволено клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, погоджено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України строк виконання експертизи понад дев`яносто календарних днів для надання повного та об`єктивного висновку, в разі необхідності дозволено вийти за межі передбаченого законом строку та застосувати більш тривалі розумні строки для надання повного та об`єктивного висновку, провадження у справі зупинено.
11.12.2025 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України до суду повернулась судова справа з висновком судового експерта.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.01.2026 року та запропоновано сторонам надати письмові пояснення з урахуванням отриманого висновку судового експерта.
26.01.2026 року позивачем до суду подано письмові пояснення у справі.
28.01.2026 року відповідачем до суду подано заяву зменшення розміру неустойки, а також заяву щодо судових витрат понесених відповідачем.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 року викликано представників сторін на 16.03.2026 року у зв`язку з тим, що судове засідання 28.01.2026 року не відбулось.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 року викликано представників сторін на 06.04.2026 року у зв`язку з тим, що судове засідання 16.03.2026 року не відбулось через технічну несправність системи відеоконференцзв`язку (ВКЗ), ці дані вбачаються з акту про технічну несправність від 16.03.2026 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.05.2026 року.
У судовому засіданні 04.05.2026 року судом оголошено перерву у справі на 03.06.2026 року.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, покупець) укладено Договір поставки № 102 (Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передати товар, а покупець зобов`язується прийняти поставлений товар та оплатити його.
Відповідно до пункту 2.2 Договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем.
Згідно з пунктом 3.1 Договору кількість, якість, асортимент, комплектність та ціна кожного виду товару вказується в накладних на кожну партію товару.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснити оплату за отриману продукцію згідно накладних.
Згідно з пунктом 4.2 Договору плата за партію товару здійснюється з відстрочкою 14 календарних днів.
У відповідності до пункту 7.1 Договору даний Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2016 року.
Згідно з пунктом 7.2 Договору якщо договір не поновлено або не розірвано, його дія продовжується.
Пунктом 7.3 Договору визначено, що даний Договір може бути припинений достроково лише за письмовою угодою сторін. Припинення Договору може набути чинності лише при обов`язковому взаєморозрахунку сторін.
Крім того, судом встановлено, що 18.04.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за власним рішенням.
Відповідно до частини 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Суд зазначає, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.
Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постановах від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 та від 13.02.2019 року у справі № 910/879/18.
Позивач, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з відповідача 84 280,64 грн. основної заборгованості, оскільки на виконання умов Договору між сторонами складено та підписано наступні видаткові накладні, а саме за № 692 від 11.02.2022 року на суму 82 557,50 грн., № 283 від 24.01.2022 року на суму 81 045,50 грн. № 2 від 04.01.2022 року на суму 68 266,30 грн., у зв`язку з чим позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 306 900,65 грн.
При цьому позивач зазначає, що відповідач частково здійснив оплату за поставлений позивачем товар на суму 222 620,01 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за Договором становить 84 280,64 грн.
Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки сторони не встановили строків на оплату товару, то відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
04.01.2024 року позивач звернувся на адресу відповідача з претензією за вих. № 4, в якій просив останнього оплатити суму заборгованості за Договором в розмірі 84 280,64 грн., а також підписати акт звірки взаєморозрахунків між сторонами та направити один примірник останнього позивачеві.
Попри це, з висновку судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, погоджено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за № 12881/24-32 від 25.11.2025 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі вбачається, що підписи у графі «Отримав(ла)», які містяться у наступних документах: видаткова накладна № 692 від 11.02.2022 року; видаткова накладна № 283 від 24.01.2022 року; видаткова накладна № 2 від 04.01.2022 року, виконано тією особою, зразки якої (група № 2) надано в якості порівняльного матеріалу гр. ОСОБА_1 , окрім того рукописні записи « ОСОБА_1 », розміщені у графі «Отримав(ла)» у наступних документах: видаткова накладна № 692 від 11.02.2022 року; видаткова накладна № 283 від 24.01.2022 року, видаткова накладна № 2 від 04.01.2022 року; видаткова накладна № 6799 від 10.12.2021 року виконано тією особою, зразки якої (група № 2) надано в якості порівняльного матеріалу гр. ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 1, 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
За змістом статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Із матеріалів висновку вбачається, що він обґрунтований, містить докладний опис проведеного дослідження, чіткий висновок з поставленого перед експертами питання, а будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи сторонами не наведено, судом не встановлено, а відповідачем не наведено.
Відтак, наданий Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України висновок експерта є належним та допустимим в розумінні статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказом у справі.
Таким чином, судом встановлено, що спірні видаткові накладні, а саме за № 692 від 11.02.2022 року на суму 82 557,50 грн., № 283 від 24.01.2022 року на суму 81 045,50 грн. № 2 від 04.01.2022 року на суму 68 266,30 грн. підписані відповідачем, що підтверджує факт поставки та отримання відповідачем товару на загальну суму 231 869,30 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач частково здійснив оплату за поставлений позивачем товар на суму 222 620,01 грн., що підтверджується поясненнями викладеними позивачем у позовній заяві, загальна сума заборгованості відповідача за Договором складає 9 249,29 грн. (231 869,30 грн. - 222 620,01 грн.).
Доказів оплати вказаної заборгованості у строк визначений вимогами закону та умовами Договору відповідачем суду не надано.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем частково, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за поставлений товар є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у сумі 9 249,29 грн.
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з своєчасної та повної оплати за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 879,22 грн. 3% річних, 23 491,44 грн. інфляційних втрат (у відповідності до наданого позивачем розрахунку).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом перевірено розрахунок вказаних сум та встановлено, що позивачем невірно визначений період нарахувань відсотків та інфляційних втрат, а також суму основної заборгованості на яку нараховуються відповідні відсотки та інфляційні втрати.
За перерахунком суду суми інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням періодів їх нарахування становлять 2 412,46 грн. інфляційних втрат та 425,72 грн. 3% річних. У стягненні решти суми інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити.
У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 47 197,16 грн. пені та 16 856,13 грн. штрафу за умовами пункту 5.4 Договору.
Пунктом 5.4 Договору сторонами погоджено, що в разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та штраф від простроченої суми проплати у розмірі 20%, а також пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення.
Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).
Позовні вимоги в частині стягнення пені у зв`язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості за поставлений товар на підставі статті 230 Господарського кодексу України є обґрунтованими але підлягають частковому задоволенню за перерахунком суду в розмірі 1 674,12 грн. з урахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України у відповідності до яких, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Позовні вимоги в частині стягнення штрафу також є обґрунтованими але підлягають частковому задоволенню за перерахунком суду в розмірі 1 849,86 грн.
В іншій частині позову про стягнення пені та штрафу слід відмовити. 
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 року у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 року у справі № 910/9765/18.
У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Дослідивши подане відповідачем клопотання, з урахуванням інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували наявність юридично значущих обставин для задоволення клопотання про зменшення розміру неустойки, а відтак в задоволенні означеного клопотанні відповідача слід відмовити.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог позивача.
Судовий збір відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.
Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" (09801, Київська область, Білоцерківський район, місто Тетіїв, вулиця Цвіткова, будинок 69; ЄДРПОУ: 36178864) 9 249 (дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 29 коп. основного боргу, 2 412 (дві тисячі чотириста дванадцять) грн. 46 коп. інфляційних втрат, 1 849 (одна тисяча вісімсот сорок дев`ять) грн. 86 коп. штрафу, 1 674 (одна тисяча шістсот сімдесят чотири) грн. 12 коп. пені, 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. 72 коп. 3% річних та 238 (двісті тридцять вісім) грн. 47 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Після вступу рішення в законну силу видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.06.2026.

Суддя С.О. Чебикіна