154/226/26 
2/154/607/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.04.2025-100000444 від 30 квітня 2025 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, оферту, № 30.04.2025-100000444, відповідачці було надано кредит у розмірі 7500 грн на умовах строковості, платності та повернення.
Кредитний договір укладено в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом прийняття відповідачкою пропозиції про укладення кредитного договору з використанням одноразового ідентифікатора.
Згідно з позовною заявою та доданими доказами, кредитний договір № 30.04.2025-100000444 укладено 30.04.2025. За його умовами відповідачці надано кредит у сумі 7500 грн строком на 140 днів, з датою повернення 16.09.2025, під 1 % за кожен день користування кредитом, із денною процентною ставкою 0,87 %, комісією за надання кредиту 1500 грн та неустойкою 75 грн за кожен день невиконання або неналежного виконання окремого зобов`язання. Кошти підлягали перерахуванню на електронний платіжний засіб відповідачки № НОМЕР_7. Договір підписано одноразовим ідентифікатором E965, надісланим на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 .
23.07.2025 о 12:14 відповідачка звернулася до ТОВ «Споживчий центр» із пропозицією укласти додатковий договір до кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025.
Зі змісту пропозиції про укладення додаткового договору до кредитного договору, оферти - звернення позичальника, вбачається, що сторони погодили продовжити строк користування кредитом до 155 днів з дати його надання та визначили кінцеву дату повернення кредиту - 01.10.2025. Також сторони внесли зміни до заявки та акцепту, погодили новий графік платежів із п`яти платежів у період з 06.08.2025 по 01.10.2025 на загальну суму 8335 грн 19 коп., з яких проценти становлять 2612 грн 10 коп., а сума кредиту - 5723 грн 09 коп. Денну процентну ставку визначено у розмірі 0,65 %, розраховану як (2612,10 / 5723,09) / 70 ? 100 %. Строк дії договору встановлено один рік, а інші умови кредитного договору, не змінені додатковим договором, залишено чинними. 
Пропозицію про укладення додаткового договору відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором K191, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 .
ТОВ «Споживчий центр» надало відповідь кредитора про прийняття пропозиції, акцепт, про укладення додаткового договору до кредитного договору, у якій підтвердило, що однозначно та безумовно приймає пропозицію про укладення додаткового договору до кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору позивач просить стягнути з неї заборгованість у загальному розмірі 12590,79 грн, яка відповідно до довідки-розрахунку складається з:5723,09 грн основний борг; 4006,15 грн - проценти; 2861,55 грн - неустойка. 
Проценти за кредитом, згідно з довідкою-розрахунком, нараховані за період з 30.04.2025 по 01.10.2025.
Ухвалою суду від 21.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив проводити розгляд малозначної справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та його представника, за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася. На електронну адресу суду направила заяву, у якій просила розглянути цивільну справуза її відсутності. Зазначила, що у зв`язку зі складним матеріальним становищем на цей час не працює, а її мати проходить тривале лікування онкологічного захворювання, що потребує значних фінансових витрат. Всі наявні кошти спрямовуються на лікування матері. Просила суд, у разі можливості відповідно до закону, врахувати зазначені обставини та максимально зменшити суму фінансових санкцій, штрафів, пені та інших нарахувань, а також врахувати її тяжке матеріальне становище при ухваленні рішення.
Відзиву на позовну заяву відповідачка не подала. Доказів повного чи часткового погашення заборгованості, неправильності розрахунку, неукладення або недійсності кредитного договору до суду також не надійшло.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено наступні обставини.
30.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.04.2025-100000444, кредитної лінії, у формі електронного договору.
Кредитний договір складався з пропозиції про укладення кредитного договору, заявки кредитного договору № 30.04.2025-100000444, відповіді позичальника про прийняття пропозиції, акцепту, та інших документів, які є складовими частинами електронного кредитного договору.
У заявці кредитного договору № 30.04.2025-100000444 зазначено, що електронний кредитний договір укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», а заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, оферти, з якою позичальниця ознайомилася 30.04.2025.
Первісний кредитний договір підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором E965, який був надісланий на її фінансовий номер телефону НОМЕР_1 .
Також судом встановлено, що для надання кредитних коштів у договорі визначено реквізити належного позичальниці електронного платіжного засобу: НОМЕР_7.
Відповідно до п. 4.1 оферти кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_7.
Відповідно до п. 4.3 оферти днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту або сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця або зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
З поданих матеріалів також вбачається, що позивач на підтвердження можливості здійснення переказу коштів подав договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, у якому зазначено, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» є платіжною установою, інформація про яку внесена до Реєстру платіжної інфраструктури, та яка надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку на підставі ліцензії НБУ серії № 21/788-рк від 01.05.2023.
На підтвердження ідентифікації відповідачки позивач подав інформацію, отриману з центрального вузла системи BankID НБУ. Згідно з цим документом, ідентифікація здійснювалася через АТ КБ «ПриватБанк», sidBi: 8941ade0-05d7-4f55-abfa-f2da63f3228f, дата отримання даних - 30.04.2025 о 06:18:50 UTC. Ідентифіковано позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . Дані документа, що посвідчує особу. 
Суд вважає, що зазначені докази у сукупності підтверджують факт ідентифікації відповідачки як позичальника, використання її фінансового номера телефону НОМЕР_4 , підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором E965, а також погодження нею умов кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025.
Крім того, судом встановлено, що 23.07.2025 о 12:14 відповідачка ініціювала укладення додаткового договору до кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025.
Пропозиція про укладення додаткового договору до кредитного договору була підписана відповідачкою одноразовим ідентифікатором K191, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 .
ТОВ «Споживчий центр» надало відповідь кредитора про прийняття пропозиції, акцепт, про укладення додаткового договору до кредитного договору, у якій підтвердило прийняття пропозиції позичальника.
Згідно з додатковим договором строк, на який надається кредит, продовжено до 155 днів з дати його надання, а датою повернення кредиту визначено 01.10.2025.
Додатковим договором також погоджено денну процентну ставку 0,65 %, розраховану за формулою (2612,10 / 5723,09) / 70 ? 100 %, а також новий графік платежів із кінцевою датою платежу 01.10.2025.
Отже, судом встановлено, що строк користування кредитом за договором № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025, з урахуванням додаткового договору від 23.07.2025, був погоджений сторонами до 01.10.2025.
Із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором для пред`явлення до суду, вбачається, що заборгованість відповідачки за кредитним договором № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025 складає 12590,79 грн з яких :5723,09 грн - основний борг; 4006,15 грн - проценти; 2861,55 грн - неустойка; 
У довідці-розрахунку прямо зазначено, що проценти за кредитом нараховані за період з 30.04.2025 по 01.10.2025.
Доказів погашення вказаної заборгованості повністю або частково відповідачкою не подано.
Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду щодо їх застосування.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд враховує, що у кредитних спорах позивач повинен довести наявність кредитного договору, його умови, факт надання кредиту, порушення відповідачем умов договору та розмір заборгованості за тілом кредиту, процентами та іншими платежами, в той час як відповідач доводить обставини, якими заперечує вимоги позивача, зокрема неукладення або недійсність договору, укладення його на інших умовах, факт погашення заборгованості повністю або частково, неправильність її розрахунку.
Позивач надав суду докази укладення кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025, докази ідентифікації відповідачки через BankID НБУ, дані про використання одноразового ідентифікатора E965, докази укладення додаткового договору від 23.07.2025 з використанням одноразового ідентифікатора K191, довідку-розрахунок заборгованості, а також документи щодо сплати судового збору.
Відповідачка, у свою чергу, факту укладення договору, отримання кредитних коштів, використання фінансового номера телефону НОМЕР_5 , підписання договору одноразовим ідентифікатором, укладення додаткового договору чи правильності періоду нарахування процентів не заперечила. Доказів погашення заборгованості або неправильності розрахунку до суду не подала.
Щодо електронної форми кредитного договору
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію, оферту, укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію, оферту, укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Суд враховує правовий висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, відповідно до якого використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», а під час оцінки електронного кредитного договору суд має перевіряти обставини ідентифікації позичальника, використання фінансового номера телефону, направлення одноразового ідентифікатора та логічний зв`язок такого ідентифікатора з електронним документом, який підписується.
У цій справі судом встановлено, що відповідачка була ідентифікована через систему BankID НБУ, використовуючи дані АТ КБ «ПриватБанк», із зазначенням особистих анкетних даних.
Первісний кредитний договір № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025 підписано одноразовим ідентифікатором E965, а додатковий договір від 23.07.2025 - одноразовим ідентифікатором K191, направленими на номер телефону НОМЕР_1 .
Отже, надані позивачем докази дають змогу встановити особу позичальника, факт її ідентифікації, використання фінансового номера телефону, підписання електронного кредитного договору та додаткового договору одноразовими ідентифікаторами, а також погодження істотних умов кредитування.
Суд враховує також правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), відповідно до якого умови та правила надання банківських послуг, тарифи або інші документи не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, не визнаються ним та відсутні належні докази того, що саме з цими умовами позичальник був ознайомлений і погодився.
Застосовуючи зазначений висновок до обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач подав не лише загальні умови або правила, а конкретний електронний кредитний договір № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025, заявку кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції, акцепт, відомості про підписання договору одноразовим ідентифікатором E965, а також додатковий договір від 23.07.2025, підписаний одноразовим ідентифікатором K191. Зміст цих документів містить істотні умови договору, зокрема суму кредиту, строк кредитування, дату повернення кредиту, розмір процентної ставки, графік платежів, реквізити позичальника та електронного платіжного засобу.
Тому суд дійшов висновку, що укладення кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025 та додаткового договору від 23.07.2025 між сторонами є доведеним.
Щодо стягнення основного боргу
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, термін, його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, термін.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 7500 грн за кредитним договором № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025.
З урахуванням додаткового договору від 23.07.2025 кінцевою датою повернення кредиту визначено 01.10.2025.
З довідки-розрахунку вбачається, що непогашена сума основного боргу становить 5723,09 грн
Доказів сплати вказаної суми відповідачкою не подано, розмір основного боргу відповідачкою не спростовано.
Тому вимога позивача про стягнення основного боргу у розмірі 5723,09 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення процентів
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Умовами кредитного договору № 30.04.2025-100000444 від 30.04.2025 передбачено, що проценти є платою за користування кредитом. Первісно договором визначено процентну ставку 1 % за один день користування кредитом, а після укладення додаткового договору від 23.07.2025 погоджено денну процентну ставку 0,65 %.
Із довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що проценти у сумі 4006,15 грн нараховані за період з 30.04.2025 по 01.10.2025.
Великої Палатою Верховного Суду, викладено у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту права та інтереси кредитора забезпечуються не договірними процентами, а наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання.
Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, суд зазначає, що проценти у сумі 4006 грн 15 коп. нараховані позивачем не після спливу строку кредитування, а в межах погодженого сторонами строку користування кредитом - з 30.04.2025 по 01.10.2025.
Саме 01.10.2025 визначено кінцевою датою повернення кредиту відповідно до додаткового договору від 23.07.2025, яким строк кредитування продовжено до 155 днів з дати надання кредиту.
Отже, заявлені до стягнення проценти не є санкцією за прострочення виконання грошового зобов`язання та не є процентами, нарахованими після закінчення строку кредитування. Вони мають правову природу договірної плати за користування кредитними коштами у розумінні ст. 1048, 1054 ЦК України.
Контррозрахунку, доказів неправильності розрахунку процентів, їх сплати повністю або частково, а також доказів того, що проценти нараховані поза межами строку кредитування, відповідачкою не подано.
Тому вимога позивача про стягнення процентів у розмірі 4006,15 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення неустойки
Позивач просить стягнути з відповідачки неустойку у розмірі 2861,55 грн.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою, штрафом, пенею, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Разом з тим пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальникові було надано кредит, позику, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця, позикодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення.
Цією ж нормою передбачено, що неустойка, штраф, пеня та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем, позикодавцем.
З матеріалів справи вбачається, що кінцевою датою повернення кредиту за додатковим договором визначено 01.10.2025. Отже, прострочення виконання грошового зобов`язання виникло у період дії в Україні воєнного стану.
Заявлена позивачем до стягнення неустойка у сумі 2861,55 грн є санкцією за прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до вищенаведеного пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідачка звільняється від обов`язку сплати такої неустойки, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки неустойки у розмірі 2861,55 грн необхідно відмовити.
Заяву відповідачки про врахування її складного матеріального становища суд бере до уваги. Разом з тим складне матеріальне становище боржника саме по собі не звільняє його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти та сплатити договірні проценти, нараховані у межах погодженого строку кредитування.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Із платіжної інструкції № НА00001491 від 12.01.2026 вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір у розмірі 2662,40 грн 
При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 12590,79 грн. і задоволено на суму 9729,24 грн., тобто на 77,27% (9729,24х100:12590,79 ).
Таким чином, з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути 2057,31 грн. (2662,4х 77,27%) судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. 207, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 626, 627, 628, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, МФО 305299, рахунок НОМЕР_6 ), заборгованість за кредитним договором № 30.04.2025-100000444 від 30 квітня 2025 року у розмірі 9729(дев,ять тисяч сімсот двадцять дев,ять),24 грн з яких: 5723,09 грн заборгованість за основним боргом; 4006,15 грн заборгованість за процентами, а також 2057, 31 грн судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Тетяна Пустовойт