Справа № 346/2016/25 
Провадження № 22-ц/4808/969/26 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О. О.,
суддів:   Бойчук І. В., Пнівчук О. В.,
за участю секретаря Панасюк В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Паламарчук Олени Анатоліївни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2026 року, ухвалене в складі судді Яремин М. П. в м. Коломиї, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Коломийський завод КРП» про визнання права власності на квартиру,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Коломийський завод КРП» про визнання права власності на квартиру.
В обґрунтування позову вказав, що з 1990 року працював на Коломийському заводі комплектних розподільчих пристроїв. Згідно ордеру на житлову площу у 2007 році вселився у кімнату АДРЕСА_1 (14). Кімната знаходиться на 6-му поверсі даної будівлі.
Відповідно до рішення виконкому Коломийської міської ради № 47 від 27.02.2018 «Про впорядкування адресних номерів об`єктів нерухомості» змінено адресу будинку АДРЕСА_2 .
Будівля гуртожитку по АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_4 ) з часу її побудови у 1972 році належала ЗАТ «Заводоуправління будівельних матеріалів». В березні 2001 року на замовлення ВАТ «Заводоуправління будівельних матеріалів» було розроблено проект реконструкції гуртожитку під житловий будинок, зокрема, згідно з пояснювальною запискою реконструкції підлягають житлові приміщення, розміщені на 3-му, 4-му, 5-му, 6-му поверхах.
Згідно Протоколу № 6 спільного засідання профкому та адміністрації від 01 червня 2001 року ухвалено рішення «дати згоду на реконструкцію кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_5 під квартири мешканцям гуртожитку, які працюють на заводі та спеціалістам заводу».
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2001 року у справі № 7/202 право власності на 6-й поверх гуртожитку по АДРЕСА_5 визнано за ВАТ «Коломийський завод КРП». На підставі цього рішення суду 24 грудня 2001 року в Коломийському МБТІ зареєстровано право власності ВАТ «Коломийський завод КРП» на 16/100 будинку АДРЕСА_6 , що і становить 6-й поверх даного будинку. Приміщення 6-го поверху гуртожитку було передано від ЗАТ «Коломийське управління будматеріалів» до ВАТ «Коломийський завод КРП» відповідно до Акту від 30 листопада 2001 року.
Рішенням № 365 від 19 листопада 2002 року виконкому Коломийської міської ради ВАТ «Коломийський завод комплексних розподільчих матеріалів» надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку (6-й поверх) по АДРЕСА_5 під житлові квартири.
05 лютого 2004 року голова правління ВАТ «Коломийський завод комплектно розподільчих приладів» звернувся до міського голови м. Коломия із листом № 25 із проханням надати дозвіл на проведення будівельно-монтажних робіт на 6-му поверсі житлового будинку по АДРЕСА_2 з введенням в експлуатацію попід`їздно.
На підставі рішення Виконавчого комітету Коломийської міської ради № 394 від 21 грудня 2004 року надано дозвіл ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку /6-ий поверх/ по АДРЕСА_5 під житлові квартири.
Відповідно до виписки з протоколу № 1 від 03 жовтня 2007 року конференції трудового колективу ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» вирішено « ОСОБА_1 дати згоду на реконструкцію кімнати № 7-П АДРЕСА_3 , (14) в заводському гуртожитку».
Протоколом № 4 спільного засідання профкому та адміністрації від 07 серпня 2008 року прийнято рішення дати згоду на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_5 для реконструкції їх під квартири, в тому числі і ОСОБА_1 , що проживає у гуртожитку з 2007 року, для реконструкції в однокімнатну квартиру.
В подальшому протоколом № 5 спільного засідання профкому та адміністрації від 14 серпня 2008 року «Затверджено спільне рішення адміністрації ВАТ «КзКРП» та профкому від 01.01.2001 № 6 із доповненнями конференції трудового колективу від 10.07.2002, а саме: керуючись ст. 37 п. 2 дати згоду на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_5 для реконструкції їх під квартири», зокрема, «пункт 13. ОСОБА_1 , токар МЕЦ, проживає у гуртожитку з 2007 року, величина кімнат 1-а, номер кімнат згідно плану 7-П (597, 596)».
Тому вважає, що за згодою власника гуртожитку - відповідача по справі ПрАТ «Коломийський завод КРП» в особі його органів управління ОСОБА_1 було безоплатно передано кімнати гуртожитку для реконструкції під квартиру.
Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_7 передані безкоштовно у власність позивача кімнати у гуртожитку були реконструйовані у 1-нокімнатну квартиру АДРЕСА_8 житловою площею 18,6 кв.м. (загальна площа 36,2 кв.м.), що складається з кімнати, кухні, санвузла та коридору.
Вважає, що реконструкція не призвела до порушень прав власників інших квартир (кімнат) у будинку, не порушує санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, не погіршує умови експлуатації і проживання громадян у будинку та не створює незручностей для його мешканців. Крім того, зазначена реконструкція здійснена відповідно до Проекту реконструкції гуртожитку під житловий будинок, розробленого у березні 2001 року. На час розроблення проекту власником цілої будівлі гуртожитку було ЗАТ «Коломийське управління будматеріалів». Одночасно, саме на підставі даного проекту проводилась подальша реконструкція і після переходу права власності на 6-й поверх будівлі до відповідача. На даний час позивач свого права на безоплатну приватизацію житла не використав, у власності жодного нерухомого майна, в тому числі житлових приміщень, немає.
Однак, незважаючи на те, що адміністрацією та профкомом відповідача в період з 2001 по 2008 роки неодноразово приймались рішення про безоплатну передачу кімнат у гуртожитку, відповідач заперечує право власності позивача на реконструйовану ним квартиру. Скористатись належним йому правом на приватизацію житлової площі позивач не має змоги, оскільки відповідач всупереч вимогам Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передав у власність Коломийської територіальної громади зазначений гуртожиток, чим позбавляє мешканців реконструйованого гуртожитку, в тому числі і позивача, на реалізацію свого законного права.
Добровільно вирішити даний спір в позасудовому порядку ПрАТ «Коломийський завод КРП» відмовляється, звернення мешканців реконструйованих квартир ігнорує.
Тому позивач просить визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 житловою площею 18,6 кв.м. (загальна площа 36,2 кв.м.), що складається з кімнати, кухні, санвузла та коридору. Судові витрати покласти на відповідача.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Паламарчук О. А. подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що в обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилався на те, що спірна квартира АДРЕСА_7 не є новою річчю (новоствореним майном) в розумінні статті 332 ЦК України. Однак, таке твердження суду суперечить нормам цього Кодексу та не ґрунтується на фактичних обставинах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Отже, право власності на новостворене нерухоме майно, зокрема реконструйовану з кімнат гуртожитку квартиру, виникає з моменту завершення будівництва, в даному випадку реконструкції.
Оскільки позивачем реконструкція приміщень гуртожитку завершена і квартира як новий об`єкт права вже існує, то і право власності у позивача на дане майно вже виникло. Проте, це право не визнається ПрАТ «Коломийський завод КРП». Отже у ОСОБА_1 наявні підстави для захисту такого права. А твердження суду, що позивачем не доведено факту виникнення у нього права власності на спірну квартиру є безпідставним та суперечить нормам матеріального права.
Також в обґрунтування оскаржуваного рішення суд зазначав, що існує об`єкт нерухомого майна, 16/100 часток якого (приміщення гуртожитку на 6-му поверсі будівлі) належить відповідачу на праві власності. Однак, предметом спору є не поверх гуртожитку з певним реєстраційним номером, а квартира АДРЕСА_7 . Позивач в заявленому позові не посилається на те, що саме «поверх гуртожитку» є новоствореним об`єктом нерухомого майна; таким об`єктом є предмет позову - квартира АДРЕСА_8 .
Отже, судом першої інстанції було зроблено висновок про статус спірного майна, який не ґрунтується на матеріалах та обставинам справи, оскільки квартира, яка утворилась внаслідок переробки кімнат у гуртожитку, є об`єктом за своїми характеристиками відмінним від житлової площі у гуртожитку. Спірна квартира є частиною 6-го поверху житлового будинку АДРЕСА_3 , який у свою чергу є частиною об`єкта житлової нерухомості із реєстраційним номером 1716019726232.
Вважає, що зазначені обставини Коломийським міськрайонним судом залишені поза увагою, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Коломийський завод КРП» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_7 задовольнити в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник – адвокат Паламарчук О. А. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.
Представники відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності неприбулого учасника справи.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2026 року зазначеним вимогам відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30.04.1972 затверджено акт державної приймальної комісії по прийомі гуртожитку на 555 місць заводоуправління будівельних матеріалів по АДРЕСА_4 , побудованого Пересувною механізованою колоною № 67, житловою площею 2956 кв.м. (а.с. 16).
Відповідно до даних копій довідок Відділу архітектури та містобудування № 36/16-21 від 05.02.2018 та № 81/16-21 від 01.05.2018 згідно з рішенням виконкому ради № 224 від 18.07.1995 та № 47 від 27.02.2018 змінено назву АДРЕСА_4 на Григорія Тютюнника, а поштову адресу АДРЕСА_5 на поштову адресу АДРЕСА_3 (а.с. 14, 15).
У березні 2001 року на замовлення ВАТ «Заводоуправління будматеріалів» виготовлено проект реконструкції гуртожитку під житловий будинок по АДРЕСА_9 , в пояснювальній записці до якого зазначено, що житлові приміщення, які підлягають реконструкції, розміщені на 3-му, 4-му та 6-му поверхах (а.с. 50-52).
Протоколом № 6 спільного засідання профкому та адміністрації від 01.06.2001 надано згоду на реконструкцію кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_5 під квартири мешканцям гуртожитку, які працюють на заводі та спеціалістам заводу (а.с. 17-19).
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.09.2001 задоволено позов ВАТ «Коломийський завод КРП» до ЗАТ «Заводоуправління будівельних матеріалів». Визнано за ВАТ «Коломийський завод КРП» право власності на 6-й поверх гуртожитку в м. Коломиї по вул. Тютюнника, 14, Івано-франківської області, та зобов`язано відповідача передати позивачу у власність вказане житло в гуртожитку (а.с. 20).
Відповідно до акту приймання-передачі 6-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_5 у власність ВАТ «Коломийський завод КРП» згідно з рішенням суду від 10.09.2001 ЗАТ «Коломийське ЗУБМ» передав, а ВАТ «Коломийський завод КРП» прийняв 6-й поверх вказаного гуртожитку (а.с. 24-25).
Згідно копії технічного паспорта на громадський будинок (гуртожиток), виготовленого 22.02.2001 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на 16/100 часток будинку, що в АДРЕСА_3 , поверх 6 літера «А»: площа частин приміщень становить 798,4 кв.м., в тому числі гуртожитків: жила площа - 518,3 кв.м.; підсобна – 280,1 кв.м. (а.с. 121-126).
На підставі вищевказаного рішення суду 24.12.2001 в Коломийському МБТІ зареєстровано право власності на 16/100 часток будинку в АДРЕСА_6 за ВАТ «Коломийський завод КРП» (а.с. 21).
У відповідності до копії довідки ЗАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» № 167 від 16.07.2002 в травні 2001 року демонтовано тепловий пункт та систему опалення гуртожитку по АДРЕСА_3 ; гуртожиток переобладнується під 70-ти квартирний житловий будинок (а.с. 39).
Згідно з даними копії листа ЗАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» № 249 від 18.11.2002 голова правління вказаного товариства погодив реконструкцію 6-го поверху будинку по вул. Тютюнника, 14 (колишній гуртожиток «ВАТ КЗ КРП») під житлові квартири згідно проектів, розроблених Інститутом «Київський будпроект» та Івано-Франківською філією «Дніпроміст» (замовник ВАТ «Кз КРП» (а.с. 33).
Відповідно до копії архівного витягу з протоколу № 13 засідання виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 19.11.2002, наданого архівним відділом цієї ради, рішенням № 365 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт ВАТ «Коломийський завод комплексних розподільчих систем» на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку (6-й поверх) по вул. Тютюнника, 14 під житлові квартири (а.с. 26).
30.12.2002 СДПЧ-8 м. Коломиї ВПБ УМВС в Івано-Франківській області складено експертний висновок № 366, відповідно до якого проведеною експертизою правильності та повноти виконання протипожежних вимог, діючих нормативних актів у проектній документації на реконструкцію гуртожитку під житловий будинок в АДРЕСА_9 , порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (а.с. 30).
24.02.2003 складено заключення № 27 щодо наданого ЗАТ «Коломийське з/у будматеріалів» проекту реконструкції гуртожитку під житловий будинок в АДРЕСА_5 , згідно з яким проект реконструкції узгоджується (а.с. 31-32).
Як встановлено зі змісту листа ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» № 25 від 05.02.2004 правлінням ВАТ «Коломийський завод КРП» прийнято рішення про реконструкцію 6-го поверху будинку по АДРЕСА_2 , який є власністю заводу (колишній гуртожиток ВАТ «Кз КРП»); реконструкція 6-го поверху будинку погоджена із ЗАТ «ЗУБМ», як співвласником цього будинку, згідно з проектами, розробленими Інститутом «Київський будпроект» та Івано-Франківською філією «Діпроміст» (замовник ВАТ «Кз КРП»); виконком Коломийської міської ради надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт № 365 від 19.11.2002. Аналогічна інформація зазначена в листі цього товариства № 500 від 10.11.2004 (а.с. 27, 29).
Відповідно до архівного витягу з протоколу № 23 засідання виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 21.12.2004, наданого архівним відділом цієї ради, рішенням № 394 надано дозвіл ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку (6-й поверх) по АДРЕСА_5 під житлові квартири (а.с. 28).
Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.08.1987 ОСОБА_1 з 21.02.1990 по 15.04.2015 працював на Коломийському заводі комплектних розподільчих пристроїв (а.с. 12- 13).
За змістом виписки з протоколу № 1 від 03.10.2007 конференції трудового колективу ВАТ «Коломийський завод КРП», підписаної головою зборів ОСОБА_2 , вирішено надати згоду ОСОБА_1 на реконструкцію кімнати № 7-П АДРЕСА_6 в заводському гуртожитку (а.с. 34).
Відповідно до протоколу № 4 спільного засідання профкому та адміністрації від 07.08.2008 прийнято рішення про надання згоди на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_5 для реконструкції під квартири, в тому числі ОСОБА_1 , що проживає у гуртожитку з 2007 року (а.с. 35-36).
Протоколом № 5 спільного засідання профкому та адміністрації від 14.08.2008 затверджено спільне рішення адміністрації ВАТ «КзКРП» та профкому від 01.10.2001 № 6 із доповненнями конференції трудового колективу від 10.07.2002, в тому числі, керуючись п. 2 ст. 37 вирішено дати згоду на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_5 для реконструкції їх під квартири, зокрема і ОСОБА_1 , токарю МЕЦ, що проживає у гуртожитку з 2007 року, кімнат - 1, номер кімнат згідно з планом 7-П (597, 596) (а.с. 37-38).
У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 379762372 від 22.05.2024 за ПАТ «Коломийський завод КРП» на підставі рішення Івано-Франківського господарського суду № 7/202 від 10.09.2001 зареєстровано право спільної часткової власності на 16/100 часток гуртожитку, загальною площею 5018,1 кв.м., житловою площею 1838,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; дата державної реєстрації - 06.12.2018; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1716019726232 (а.с. 22-23).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 119767156 від 05.04.2018 відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на будь-яке нерухоме майно відсутні (а.с. 40).
Згідно з даними копії довідки № 09-7/28, виданої 03.04.2018 Івано-Франківським обласним управлінням ПАТ АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 не числиться в списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за адресою: АДРЕСА_10 (а.с. 41).
Відповідно до копії довідки № 41, виданої 25.03.2025 ОСБ «Тютюнника 2» ОСОБА_1 дійсно володіє однокімнатною квартирою АДРЕСА_7 (а.с. 42).
Згідно з даними копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_7 , виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 26.03.2025, загальна площа квартири – 36,2 кв.м., житлова площа – 18,6 кв.м. (а.с. 44-45, 47-49).
У відповідності до копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ», виданої 25.03.2025 за № 84570, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_7 , не зареєстровано (а.с. 46).
Висновком про вартість об`єкта оцінки встановлено, що ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_7 з метою оподаткування становить 476 970 грн (а.с. 43).
Відповідно до п. 8.3.4 Статуту ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристрої» (в редакції від 23.09.2005) рішення, в тому числі, про продаж, обмін, а також передачу майна акціонерного товариства в оренду або довірче управління приймає Рада акціонерного товариства (спостережна рада) (а.с. 127-134).
В судових засіданнях суду першої інстанції також допитувалися свідки.
Так, свідок ОСОБА_3 , колишній співробітник позивача, пояснив, що останньому виділили кімнату в гуртожитку, в якій він провів ремонт власними силами та яку реконструював під квартиру, при цьому завод не надавав йому допомоги.
Свідок ОСОБА_4 вказав, що він був членом профкому на заводі, де працював ОСОБА_1 , на засіданні якого прийняли рішення щодо передачі кімнати ОСОБА_1 , відносно якої були 3 претенденти, в якій він провів реконструкцію, проводив електрику, мабуть за власний кошт, достеменно про це свідку не відомо.
Свідок ОСОБА_5 , колишня співробітниця позивача (бухгалтер заводу КРП та з 2001 по 2010 роки член профкому), вказала, що працівникам заводу в той час надавались кімнати в гуртожитку в АДРЕСА_3 , в яких треба було своїми силами провести ремонт. Мешканці гуртожитку отримали право на реконструкцію кімнат в гуртожитку, реконструкція здійснювалася за їхній рахунок. Їй відомо, що 6-ий поверх будівлі мали ввести в експлуатацію можливо в 2009 році, однак результатів цього не знає.
Свідок ОСОБА_6 , колишній співробітник позивача та член профкому заводу, зазначив, що на балансі заводу перебував гуртожиток, який необхідно було утримувати; директор зібрав правління та прийняли рішення про те, щоб віддати кімнати в гуртожитку працівникам, в тому числі позивачу, які здійснили реконструкцію їх у квартири. Працівникам видавали ордери та вони там проживають. Документів щодо передачі не бачив; чи йшла мова про здачу гуртожитку в експлуатацію йому не відомо.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що саме відповідачу – ПрАТ «Коломийський завод КРП» на праві власності належить 16/100 часток (приміщення гуртожитку на 6-му поверсі будівлі), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав. І Рішенням виконкому Коломийської міської ради № 365 від 19.11.2002 ВАТ «Коломийський завод КРП» надано дозвіл на реконструкцію 16/100 часток гуртожитку (6-й поверх) під житлові квартири, а рішенням № 394 від 21.12.2004 - на проведення такої реконструкції.
Здійснення позивачем реконструкції в будівлі гуртожитку як колишнім працівником підприємства, яке є власником 16/100 часток гуртожитку (6-й поверх), з відповідним реєстраційним номером майна, право власності на яке зареєстровано за відповідачем у передбаченому законом порядку, не є підставою для набуття права власності на квартиру у реконструйованому вигляді та не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, тобто іншим об`єктом нерухомості у розумінні ст. 332 ЦК України та частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмінним від того, що було передано у власність ПАТ «Коломийський завод КРП». Тому відсутні підстави для задоволення позову щодо визнання за позивачем права власності на реконструйовану квартиру.
Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його законних прав та інтересів.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628/1475/19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач стверджував, що йому як колишньому працівнику ВАТ «Коломийський завод КРП», на балансі якого перебував гуртожиток, що знаходиться за вищевказаною адресою, протоколами спільних засідань профкому і адміністрації від 07.08.2008 та від 14.08.2008 надано згоду на безоплатну передачу кімнат для реконструкції їх під квартиру, які ним реконструйовані в однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 36,2 кв.м., на яку виготовлено технічний паспорт. Вважає, що дана реконструкція не призвела до порушень прав власників інших квартир (кімнат) у будинку, а зміна об`єктом нерухомого майна через реконструкцію свого функціонального призначення з кімнат гуртожитку на квартиру свідчить про появу нового об`єкта нерухомості, право власності на яке позивач просить визнати за ним.
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.ст. 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
Згідно частин 1-3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов`язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість (ч.ч. 1, 2 ст. 332 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16, не є новоствореним об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів.
У постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2025 року у справі № 451/1783/18 (провадження № 61-158св25) вказано також, що право власності на нову річ, виготовлену відповідно до статті 332 ЦК України внаслідок переробки іншої речі, може виникати лише у тому разі, якщо в результаті здійсненої переробки з`являється інший об`єкт, відмінний за своїми характеристиками, тобто об`єкт, який може бути кваліфікований як нова річ.
При цьому не може вважатися новою річчю (новоствореним об`єктом) об`єкт нерухомого майна, який перероблений з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна та з використанням функціональних елементів цього майна, тобто такий, що фактично є тим самим об`єктом з видозміненими загальними характеристиками.
Реконструкція також не має наслідком створення нової речі, оскільки створена з прив`язкою до вже існуючої нерухомості з використанням її функціональних елементів, тому передчасно стверджувати, що реконструйований об`єкт є іншим об`єктом нерухомості.
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 28 травня 2019 року у справі № 924/60/18, від 08 квітня 2021 року у справі № 5023/5383/12, а також враховує подібні висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 569/1651/16-ц (провадження № 14-190цс18) та висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 5013/462/12.
Крім цього, Суд ураховує також приписи частин першої, другої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими передбачено, що кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше присвоюється реєстраційний номер, який є індивідуальним, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.
За частиною першою статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва.
За змістом наведених норм реєстраційний номер нерухомого майна є незмінним протягом усього часу його існування, в той час як новоствореному об`єкту нерухомого майна надається свій власний індивідуальний номер.
Схожі висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 910/7918/20.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.09.2001 у справі № 7/202 визнано та встановлено за юридичною особою ВАТ «Коломийський завод КРП» право власності на 16/100 (6-й поверх) гуртожитку, об`єкта житлової нерухомості загальною площею 5018,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 . Актом приймання-передачі належну ВАТ «Коломийський завод КРП» згідно рішення суду частку належним чином було передано підприємству. І державним реєстратором Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано речове право за № 29341367 (право власності) ВАТ «Коломийський завод КРП» на 16/100 часток об`єкта житлової нерухомості, гуртожитку загальною площею 5018,2 кв.м., розміщеного за адресою: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1716019726232 (а.с. 22-23).
Отже, існує об`єкт нерухомого майна, 16/100 якого (приміщення гуртожитку на 6 поверсі будівлі) належить відповідачу на праві власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав.
Рішенням виконкому Коломийської міської ради № 365 від 19.11.2002 надано дозвіл ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» на реконструкцію 16/100 частин гуртожитку (6-й поверх) по АДРЕСА_5 під житлові квартири. Рішенням виконкому Коломийської міської ради № 394 від 21.12.2004 ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» надано дозвіл на проведення такої реконструкції.
Виходячи з аналізу наведених норм права та обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним у зв`язку з проведенням реконструкції права власності на частину майна, право власності на яке (16/100 частин гуртожитку (6-й поверх)) зареєстровано саме за відповідачем ПрАТ «Коломийський завод КРП», є безпідставними.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено, що спірне майно внаслідок проведеної ним реконструкції є саме іншим об`єктом нерухомості у розумінні статті 332 ЦК України та частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмінним від того, що було передано у власність ПАТ «Коломийський завод КРП» і зареєстроване за ним у встановленому законом порядку.
А доводи апеляційної скарги про те, що у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ суперечать вищевказаним нормам права та судовій практиці.
Сам факт того, що позивач за свій рахунок провів реконструкцію наданих кімнат у гуртожитку, що належать на праві власності відповідачу, не свідчить про визнання права власності на такі, а можуть свідчити про право на відшкодування здійснених ним витрат у встановленому законом порядку.
Що стосується тверджень апелянта, що предметом спору є не поверх гуртожитку з певним реєстраційним номером, а квартира АДРЕСА_7 , то такі висновків суду також не спростовують. Фактично зазначене нерухоме майно є частиною 16/100 часток (приміщення гуртожитку на 6-му поверсі будівлі), що належить відповідачу на праві власності.
Поряд з викладеним суд зазначає також, що частиною другою статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках тільки після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Що в даному випадку відсутнє.
Відтак, колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, фактично зводяться до незгоди з таким.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Крім того, апеляційний суд враховує, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no. 2).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Паламарчук Олени Анатоліївни слід залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2026 року – без змін.
Оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції не змінюється і не скасовується, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Паламарчук Олени Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:         О. О. Томин
Судді:         І. В. Бойчук
О. В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.