Справа № 545/5283/22 
Провадження № 2/545/9/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" червня 2026 р.  м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді Зуб Т.О.
за участю секретаря Пінчук З.І.,
представника позивача- адвоката Губа О.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача- адвоката Білера П.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди),-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтування якого зазначила, що що близько 11 години 20 хвилини 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 керував сідловим тягачем Volvo FH42TB з реєстраційним номером НОМЕР_1 , із напівпричіном Kogel SNCO24 із реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухався по 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» в напрямку м. Харків, де перед виконанням розвороту в напрямку м. Полтава не переконався в безпеці виконання свого маневру, не дав дорогу автомобілю Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався в напрямку м. Полтава, виїхав на його смугу для руху, чим створив небезпеку та допустив з ним зіткнення.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , будучи пасажиром автомобіля Skoda Fabia реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 237 від 11.04.2022 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійних переломів тіл Th11-12 i L1 хребців та забою, підшкірної гематоми лівого стегна, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
За вищевказаних обставин, причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стало порушення ОСОБА_1 як водієм сідлового тягача Volvo FH42TB, реєстраційний номер НОМЕР_5 із напівпричіпом Kogel SNCO24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вимог п.п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Skoda Fabia реєстраційний номер НОМЕР_4 шляхом виконання вимог п.п. 10.1. 10.4. Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та численних переломів неповнолітня дочка позивачки перебувала на стаціонарному лікуванні Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави, а потім тривалий час лікувалася амбулаторно та проходила реабілітацію. Очевидним є те, що ситуація, в якій вона опинилася, спричинила дитині сильний фізичний біль. значні та тривалі душевні страждання і призвела до вимушених негативних змін у житті, пов`язаних з тривалим та вартісним лікуванням, неможливістю займатися звичними справами, навчанням та потребувати стороннього догляду. Подія ДТП, яка сталася внаслідок грубого порушення ПДР України обвинуваченим та її наслідки викликають у доньки до теперішнього часу негативні емоції, переживання та спогади від пережитого. Вказана подія порушила її життєві плани та перспективи. вплинула на відчуття душевного та соціального достатку. З вказаного слідує, що події, які є предметом даного цивільного позову, виникли поза її волевиявленням і призвели до порушень в її благополуччі, зруйнували звичні та оптимальні для неї якість життєдіяльності, призвели до накопичення негативних емоцій та емоційного напруження, а отже, стали наслідком переживань морально-етичного змісту і спричинили душевні страждання (моральну шкоду).
У зв`язку з чим, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою корить у якості відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , яка на момент скоєння ДТП була неповнолітньою, у розмірі 199776,00 грн.
Ухвалою судді від 18.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.04.2026 року задоволене клопотання сторони позивача та позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до АТ «Страхова компанія «Мега Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди)- залишені без розгляду.
В судовому засіданні представник позивача- адвокат Губа О.М. уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених підстав.
Представник відповідача- адвокат Білера П.П. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на момент розгляду справи ОСОБА_3 вже є повнолітньою особою, а тому може представляти свої інтереси в судовому засіданні особисто. 
Відповідач ОСОБА_1 підтримав думку свого представника.
Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10.05.2023 року,  ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 грудня 2021 року приблизно об 11 годині 20 хвилин, керуючи сідловим тягачем Volvo FH42TB з реєстраційним номером НОМЕР_1 , із напівпричіном Kogel SNCO24 із реєстраційним номером НОМЕР_2 , на 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» у напрямку м. Харків, у порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України перед виконанням розвороту в напрямку м. Полтава не переконався в безпеці виконання свого маневру, не дав дорогу автомобілю «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в напрямку м. Полтава, виїхав на його смугу руху, чим створив небезпеку та допустив із ним зіткнення. Унаслідок ДТП пасажирам останнього автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.02.2025 року ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст.74 КК України звільнено від призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10.05.2023 року за ч. 1 ст. 286 КК України йому покарання- у зв`язку із закінченням строків давності. Вказаний вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 18-28).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного суду України від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти- це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).
Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, судом встановлені протиправні дії відповідача ОСОБА_1 , які містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яка регламентована ст. 49 КК України, є нереабілітуючою підставою, оскільки може бути застосована лише щодо тієї особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.10.2024 року у справі № 711/4218/15-к (провадження № 51-6349км19).
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_1 дочці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка на момент скоєння ДТП була неповнолітньою, як зазначає сторона позивача, була завдана моральна шкода, яку оцінює в 199776,00 грн. 
У частинах 1 та 2 статті 59 ЦПК України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.
Тобто, підставою виникнення представництва за законом є спеціальна вказівка закону. Таким чином, законні представники мають лише ті повноваження, які для них передбачені нормами процесуального закону (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 826/15087/14, провадження № К/9901/3006/18).
Статтею 46 ЦПК України передбачено, що цивільна процесуальна правоздатність це здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність), які мають усі фізичні і юридичні особи.
Відповідно до статті 47 ЦПК України цивільна процесуальна дієздатність це здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність), які мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Виходячи з викладеного, інтереси малолітніх/неповнолітніх осіб у суді захищають їх батьки.
На час пред`явлення ОСОБА_2 цивільного прозову в рамках кримінального провадження в інтересах ОСОБА_3 , остання була неповнолітньою, а тому в силу свого віку не мала процесуальної дієздатності, а отже, її права, свободи та інтереси в суді представляла мати- ОСОБА_2 .
За змістом статті 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини, як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.
Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Представництво за законом є різновидом представництва, підставою виникнення якого, виступає не воля особи, яку представляють, а вказані у законі юридичні факти. Так, законне представництво батьків засновується на позитивному юридичному факті походження дітей від батьків, недосягнення дитиною віку, з якого пов`язується можливість самостійного набуття і здійснення цивільних прав та обов`язків, а також на відповідних нормах закону.
Характерною рисою представництва за законом є виникнення відповідних повноважень у представників незалежно від їх волі. Самі представницькі повноваження виникають за наявності відповідних юридичних фактів автоматично. Втратити свої повноваження законні представники можуть тільки із втратою свого правового статусу батьків, опікунів, усиновлювачів.
Як зазначено вище судом, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.02.2025 року вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Проте, на дату надходження справи на розгляд Полтавського районного суду Полтавської області (13.03.2025 року) ОСОБА_3 вже виповнилося 19 років, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с. 14).
Як пояснив суду представник позивача- адвокат Губа О.М., йому не відомо, де на теперішній час перебуває ОСОБА_3 . Крім того, остання не уповноважувала його на представництво її інтересів у суді.
Клопотань про залучення останньої у якості співвідповідача, або про заміну сторони позивача до суду не надходило.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Підсумовуючи вище наведене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки остання не є належним позивачем у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди)- відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:	  	Т. О.  Зуб