ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 401/2418/24
провадження № 22-ц/4809/860/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гармаш Андрій Віталійович, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21  січня 2026 року у складі судді Андріянової С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року. Шлюб було розірвано 11 квітня 2024 року. Під час перебування у шлюбі сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2012 року був придбаний житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 за кошти у розмірі 260148 грн. На підставі рішення Власівської селищної ради м. Світловодськ від 20.09.2013 за №410 ОСОБА_3 отримала в порядку приватизації земельну ділянку площею 0,1183 га за тією ж адресою, де розташований житловий будинок, кадастровий номер 3510945300:50:017:0053, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На придбання вказаного будинку він витратив свої особисті кошти від продажу належної йому на праві особистої власності квартири АДРЕСА_2 за 77131 грн. Після ухвалення 30 листопада 2023 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області рішення про розірвання шлюбу між сторонами у справі, вони разом з дітьми продовжували проживати у придбаному житловому будинку однією сім`єю. 09 лютого 2024 року відповідач за кошти подружжя придбала своє ім`я автомобіль марки MAZDA СХ3 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Станом на час звернення з позовом до суду вартість житлового будинку складає 880300 грн, земельної ділянки – 85500 грн, автомобіля – 612775 грн.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд:
- визнати 30,4% житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером 3510945300:50:017:0053 в такому ж розмірі його особистою приватною власністю;
- визнати 69,6% вказаного житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін у справі;
- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 34,8% вказаного житлового будинку та земельну ділянку в такому ж розмірі;
- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 34,8% вказаного житлового будинку та земельну ділянку в такому ж розмірі;
- визнати право власності на автомобіль марки MAZDA СХ3 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 по 1/2 частині між сторонами у справі та розподілити шляхом виплати компенсації половини вартості автомобіля, стороною в залежності у кого даний автомобіль залишиться іншій стороні.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2026 року у задоволені позовувідмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гармаш Андрій Віталійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
ОСОБА_2 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21  січня 2026 року залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гармаш А.В., без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Гармаш А.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити. Адвокат Рогава І.Т., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2023 року по справі №401/3793/23 шлюб між сторонами у справі – розірвано. 08 лютого 2024 року позивач оскаржив рішення про розірвання шлюбу в апеляційному порядку. Рішення суду набрало законної сили 11 квітня 2024 року (т.1 а.с.81-86, 150-153).
Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2012 року, у період шлюбу, сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_3 , яка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2012 року була продана ОСОБА_1 , за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 , покупцю ОСОБА_4 за кошти у розмірі 106353 грн (т.1 а.с.87).
23 листопада 2012 року ОСОБА_1 дав свою добровільну згоду на укладення договору, вказавши, що обізнаний про те, що умови попереднього договору та договору купівлі-продажу житлового будинку, а також ціна, за яку набувається майно, можуть визначатись його дружиною ОСОБА_3 самостійно. Йому відомо, що відповідно до законодавства України придбане нерухоме майно також буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу. Правочин відповідає інтересам їх сім`ї та їхньому спільному волевиявленню (т.1 а.с.60).
У подальшому ОСОБА_3 , за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_1 , купила у ОСОБА_5 житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 . Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями, загальною площею 1181,0 кв.м, кадастровий номер 3510945300:50:017:0044. Будинок куплено за кошти в розмірі 260148 грн. Договір є нотаріально посвідченим та зареєстрованим в реєстрі за №2586, про що свідчить договір купівлі-продажу від 13 грудня 2012 року. У вказаному договорі зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, предметом договору не є (т.1 а.с.18-19, 20, 21-27, 88-89).
Як свідчить розписка ОСОБА_5 (продавця за цим договором) 13 грудня 2012 року він отримав від ОСОБА_3 за продаж вищевказаного житлового будинку грошові кошти у розмірі 336200 грн та жодних претензій до покупців немає (т.1 а.с.90, 143).
Рішенням Власівської селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області №410 від 20 вересня 2013 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що передається у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Земельну ділянку загальною площею 0,1183 га (кадастровий номер 3510945300:50:017:0053) за вказаною адресою, передано ОСОБА_3 безкоштовно у приватну власність за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Власівської селищної ради (т.1 а.с.10, 91).
Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,1183 га, кадастровий номер 3510945300:50:017:0053 підтверджується свідоцтвом про право власності, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (т.1 а.с.9, 12, 13-17, 92-96).
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року №1491 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_7 (син). ОСОБА_1 (чоловік) виписаний 18.01.2024 (т.1 а.с.97).
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція статей 60, 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Ця презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та уніфіковано застосовано Верховним Судом у постановах від 11 травня 2022 року у справі №185/4831/17, від 20 березня 2023 року у справі №752/25566/20-ц, від 08 квітня 2024 року у справі №639/2542/22, що свідчить про єдність та сталість судової практики.
Тобто, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, встановивши факт набуття цього майна подружжям у період перебування в шлюбі, застосуванню підлягають положення статей 60, 70 СК України з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно.
Судом встановлено та не спростовано сторонами, що спірне майно - житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , набуто сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі 13 грудня 2012 року. 
Суд першої інстанції також встановив, а позивач не спростував належними та допустимими доказами, що 07 червня 2012 року, тобто до купівлі спірного житлового будинку сторони продали придбану ними у період шлюбу квартиру АДРЕСА_3 за 106353 грн.
31 травня 2012 року позивач продав придбану ним до шлюбу квартиру АДРЕСА_2 за 77131 грн.
Проте, доводів щодо спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірний житловий будинок та будь-якої інформації щодо вкладення в придбання будинку для сім`ї особистих коштів ОСОБА_1 матеріали справи не містять, в укладеному договорі купівлі-продажу від 13 грудня 2012 року про таке не зазначено. У нотаріально посвідченій заяві від 23 листопада 2012 року позивач зазначив, що йому відомо про те, що придбане нерухоме майно буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу. Правочин відповідає інтересам їх сім`ї та їхньому спільному волевиявленню.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності.
Разом з тим, відмовивши у поділі житлового будинку з надвірними будівлями з тих підстав, що суд розглядає справи у межах позовних вимог, суд фактично не вирішив спір про поділ майна, яке є спільною власністю подружжя.
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про поділ майна подружжя та просив визнати 30,4% житлового будинку особистою приватною власністю, а 69,6% вказаного житлового будинку спільною сумісною власністю сторін у справі та визнати за сторонами право власності на 34,8% вказаного житлового будинку та земельну ділянку в такому ж розмірі кожному. 
Встановивши, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя в цілому суд, виходячи із рівності часток у спільній сумісній власності, мав би визнати право власності за колишнім подружжям у рівних частках. 
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. 
Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).
Отже, враховуючи те, що житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 був набутий під час перебування сторін в шлюбі та є спільною сумісною власністю сторін, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання права власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.
Щодо земельної ділянки площею 0,1183 га, кадастровий номер 3510945300:50:017:0053, на якій розташований спірний житловий будинок, колегія суддів зазначає про таке.
Судом встановлено, що 15 липня 2013 року земельна ділянка площею 0,1183 га, кадастровий номер 3510945300:50:017:0053, була виділена ОСОБА_3 на підставі рішення Власівської селищної ради м. Світловодськ Кіровоградської області від 20 вересня 2013 року №410 та передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Власівської селищної ради.
Пункт п`ятий частини першої статті 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Разом з тим слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених ЗК України.
За змістом статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
Системний аналіз змісту ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18 викладено висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Аналогічні за змістом правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №693/568/13-ц, від 30.01.2019 у справі №382/2454/15-ц, від 20.09.2021 у справі №307/2235/20.
У постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, але знаходить правове регулювання у ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Як убачається зі змісту позовних вимог та з письмових доказів по справі поділ зазначеного спірного нерухомого майна в натурі у цій справі не вирішувався.
Враховуючи те, що на земельній ділянці площею 0,1183 га (1183 кв. м), кадастровий номер 3510945300:50:017:0053, знаходиться житловий будинок, який підлягає поділу, тому апеляційний суд приходить до висновку, що до ОСОБА_1 перейшло також і право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться під вказаними будівлями, із зазначених вище підстав. Розмір цієї частини земельної ділянки у квадратних метрах у цій справі наразі встановити неможливо, оскільки спір про поділ майна в натурі відсутній. 
У частині відмови у задоволенні вимог щодо поділу автомобіля марки MAZDA СХ3 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. виходячи з такого.
Судом було встановлено, що під час розгляду цивільної справи №401/3793/23 про розірвання шлюбу, а саме 20.11.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 з вартістю 450000 грн. ОСОБА_1 надав згоду на відчуження квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, про що зазначено у п.9 вказаного договору (т.1 а.с.98-99). Кошти від продажу цієї квартири було поділено порівну між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і у той же день, 20 листопада 2023 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 18000 доларів США за продаж цієї квартири та зазначив, що претензій до ОСОБА_3 не має (т.1 а.с.100). 
Тобто, з 20 листопада 2023 року у сторін на праві особистої власності перебували грошові кошти у розмірі по 18000 доларів США. 
У подальшому, 30 листопада 2023 року шлюб між сторонами було розірвано і 03 січня 2024 року ОСОБА_3 отримала у Світловодському міськрайонному суді рішення з відміткою про набрання ним законної сили (т.1 а.с.81-81 зворот). 09 лютого 2024 року ОСОБА_3 придбала за належні їй від продажу квартири на праві особистої власності грошові кошти автомобіль марки MAZDA СХ3 2017 року випуску. державний номер НОМЕР_1 .
Як свідчить ухвала Кропивницького апеляційного суду від 27.02.2024 про відкриття апеляційного провадження позивач звернувся 09 лютого 2024 року з апеляційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року та йому було поновлено строк на апеляційне оскарження (т.1 а.с.82-83). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 квітня 2024 року рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу було залишено без змін. 
Отже, у період з 03 січня по 27 лютого 2024 року відповідачка мала обґрунтовані сподівання, що, оскільки шлюб між сторонами розірвано і рішення набрало законної сили, набуте нею у цей період майно є її особистою власністю.
Факту проживання однією сім`єю у вказаний період належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позивачем доведено не було. Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що придбаний ОСОБА_3 спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя та належить на праві власності виключно відповідачці. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, які було сплачено за подання позовної заяви у розмірі та подання апеляційної скарги по справі у розмірі 6265,67 грн (загальний розмір витрат 12531,55:2).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гармаш Андрій Віталійович, задовольнити частково.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21  січня 2026 рокускасувати в частині поділу будинку з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 та ухвалити у цій частині нове.
Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями за АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки під будівлями.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі6265 (шість тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 67 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко