Справа № 309/1525/26
Провадження № 2/309/793/26

Р І Ш Е Н НЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
27 травня 2026 року         м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді Кемінь В.Д.
за участю секретаря судового засідання Плиска А.В.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Рошинець Наталії Павлівни про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Рошиненць Наталії Павлівни про визнання права власності на спадкове майно. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день його смерті він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , також з ним були зареєстровані, дружина: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також за вказаною адресою проживала але не була прописана у спадковому будинку АДРЕСА_2 , дочка ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкове майно склалося з: житлового будинку загальною площею 169.9 кв. м. та прилеглої до нього земельної ділянки площею 0,0819 га, для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_3 , також земельної ділянки площею 01169 га, для ведення особистого селянського господарства, які виділені та передані у безоплатну приватну власність ОСОБА_4 на підставі рішення тринадцятої сесії Березівської сільської ради 22-го року скликання від 11.09.1997 згідно ст.ст.67,56 Земельного кодексу України. У сімейному колі сторони вирішили, що спадщину після смерті ОСОБА_4 , повинна прийняти саме позивачка ОСОБА_1 , оскільки відповідачі не претендують на спадкове майно, але втратили строк для відмови від прийняття спадщини. У зв`язку із чим з метою прийняття спадщини позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Рошинець Н.П., надавши всі наявні в неї правовстановлюючі документи, однак нотаріус вказала на неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, оскільки в спадкоємців відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, що підтверджується письмовою відповіддю нотаріуса від 02 квітня 2026 року вих. №80/01-16. 
Ухвалою Хустського районного суду від 28 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14 год. 00 хв. 27 травня 2026 року у відкритому судовому засіданні у Хустському районному суді.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилася. Адвокат Довгій В.І. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала заяву від 13.05.2026 року про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, в задоволенні позовних вимог не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала заяву від 13.05.2026 року про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, в задоволенні позовних вимог не заперечує.
Третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П, подала до суду заяву від 19.05.2026 року про розгляд справи без її участі на підставі наявних матеріалів справи. Вирішення справи залишає на розсуд суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Горінчівської сільської ради 04 червня 2024 року. 
Згідно довідки №442/02-30 Горінчіської сільської ради Хустського району від 15.04.2025, до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом з ним за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: дружина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внук - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Згідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 05.09.1991 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено шлюб.
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11 липня 1992 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_8 .
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08 червня 2018 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_9 .
Згідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 20.04.2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 укладено шлюб. 
Згідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 17.04.2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 укладено шлюб. 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно, яке склалося з: житлового будинку загальною площею 169.9 кв м, та прилеглої до нього земельної ділянки площею 0,0819 га, для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_3 , також земельної ділянки площею 01169 га, для ведення особистого селянського господарства, які виділені та передані у безоплатну приватну власність ОСОБА_4 на підставі рішення тринадцятої сесії Березівської сільської ради 22-го року скликання від 11.09.1997 згідно ст.ст.67,56 Земельного кодексу України. 
Спеціалізованою земельною організацією ТЗОВ «Земля Карпат» винесено межі земельних ділянок в натурі та встановлено, що фактична площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку складає 0, 819 га, та земельна, яка розташована поруч для ведення особистого селянського господарства складає фактичну загальну площу 0,1196 га, про що земельною організацією надано абрис-картографічні плани земельних ділянок.
Згідно виписки з погосподарської книги №1067/02-30 від 17.12.2025 виданої виконавчим комітетом Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області та виписки з погосподарської книги №08/01-18 від 14.05.2025 виданої відділом містобудування, архітектури, просторового планування, земельних ресурсів та комунального майна надано інформацію про те, що згідно з даними обмірів Хустського підприємства технічної інвентаризації та по господарської книги №19, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_4 , збудований у 1996 році. Загальна площа будинку становить 110 кв.м., житлова площа – 68 кв.м., матеріал стін – цегла, покрівля – шифер. Забудовником даного будинку є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 15.05.2025 року за вих. № 1350, адреса житлового будинку: АДРЕСА_2 ; найменування об`єкту: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Загальна площа становить 169,9 кв.м., замовник ОСОБА_1 .
З Висновку про вартість майна від 03.04.2026 року встановлено, що ринкова (оціночна) вартість житлового будинку та земельних ділянок, за адресою: с. Березово складає : 130035 грн. 00 коп. без ПДВ.
Відповідно до повідомлення № 80/01-16 від 02.04.2026 р. приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., на усне звернення ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно положень ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.328 ч.2, ст.392 ЦК України).
Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Правовстановлюючих документів на спадковий будинок та земельні ділянки не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, та позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_7 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 169,9 кв.м., з них житлова площа 98,3 кв.м., 71,6 допоміжна, прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,819 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1196 га, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:         Кемінь В. Д.