Справа № 439/2545/25 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А. 
Провадження № 33/811/867/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Галушки Василя Васильовича на постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – в сумі 17 000 грн. (одержувач коштів: ГУК Львів/Бродівська тг; розрахунковий рахунок UA268999980313040149000013001, код класифікації доходів бюджету 21081300, код ЄДРПОУ 38008294) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито, в зв`язку з закінченням на момент її розгляду строку накладення адміністративного стягнення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. (одержувач коштів: ГУК у м. Києві; розрахунковий рахунок UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; код ЄДРПОУ 37993783). 
Згідно з постановою судді, 07 грудня 2025 року приблизно о 01.10 год. в м. Броди Золочівського району на вул. Спортивній ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки RENAULT Megane (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), в порушення п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з воротами стадіону «Ювілейний». Внаслідок ДТП вищезазначені транспортний засіб та ворота були пошкоджені.
При цьому ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, та, в порушення п. 2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Указаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння; порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна. 
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Галушка В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що постанова суду була скерована лише 10.05.2026 року у підсистему «Електронний суд».
Крім того, поштовим зв`язком оскаржувана постанова не надходила ні ОСОБА_1 ні його захиснику.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.
Звертає увагу на те, що  ОСОБА_1 07.12.2025 року о 01.10 год. транспортним засобом марки RENAULT Megane в м. Броди по вул. Спортивна не керував, не заходився за кермом зазначеного автомобіля, а відтак не був водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, що підтверджується відео файлами, які містяться на диску.
Зазначає, що в оскаржуваній постанові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судом оцінені критично та жодних мотивів такого висновку не наведено.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Галушка В.В. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. 
Водночас, захисник – адвокат Галушка В.В. подав заяву у якій зазначає, що доводи апеляційної скарги підтримують в повному обсязі, та просить розгляд справи проводити без участі адвоката Галушки В.В. та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка вказаних осіб в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №533782 від 07.12.2026 року; відеозаписом за допомогою застосованого поліцейським технічного засобу, на якому зафіксовані обставини виявлення правопорушень, місце розташування автомобіля марки RENAULT Megane (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), пояснення ОСОБА_1 про те, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. При цьому, вимога поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була зрозумілою, а відмова водія від проходження огляду була очевидною; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду та виявлені в нього ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода.
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_1 , під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.
З відеозапису чітко вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Крім цього, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Переглядаючи доводи апелянта про те, що в оскаржуваній постанові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судом оцінені критично та жодних мотивів такого висновку не наведено, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Так, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що під час оформлення матеріалів справ про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 (згідно із його поясненнями, зафіксованими за допомогою застосованого поліцейським технічного засобу) повідомив, що інших осіб, окрім нього, в автомобілі не було.
Крім того, показання свідка ОСОБА_4 стосуються обставин, які відбулися за годину до настання ДТП, тому не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, зазначених в протоколах. 
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику – адвокату Галушці Василю Васильовичу строк апеляційного оскарження постанови судді Бродівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2026 року.
Постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2026 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Галушки Василя Васильовича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк