ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026 року м. Дніпро Справа № 904/5421/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мілєва І.В.) від 15.12.2025р. у справі № 904/5421/25

за позовом ОСОБА_1 , Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", Дніпропетровська область, смт. Солоне,
відповідача-2: Фонду Державного майна України, м. Київ 
про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання внести зміни до відомостей в ЄДР, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", відповідача-2: Фонду Державного майна України, в якій просить суд:
- визнати трудові відносини ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" припиненими з 28.02.2025;
- визнати ОСОБА_1 звільненим з посади директора виконавчого Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України та ч. 1 ст. 4 Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" з 28.02.2025;
- зобов`язати державного реєстратора внести зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стосовно виключення запису про ОСОБА_1 як директора виконавчого Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" з 28.02.2025.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що був призначений директором виконавчим ТОВ "ВСМПО Титан Україна" на підставі наказу ФДМУ та контракту від 05.09.2023. Посилаючись на ведення бойових дій у м. Нікополі, де розташовані виробничі потужності товариства, постійну загрозу життю та здоров`ю, 20.02.2025 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 28.02.2025 на підставі ст. 38 КЗпП України та ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". На його думку, ФДМУ безпідставно не прийняв рішення про його звільнення та поклав на нього обов`язок запропонувати кандидатуру нового керівника, хоча призначення виконавчого органу належить до компетенції учасника товариства. Позивач також вказав, що самостійно ініціював скликання позачергових загальних зборів для вирішення питання про припинення своїх повноважень, однак представник ФДМУ на збори не з`явився. Незважаючи на подану заяву, його було звільнено лише наказом ФДМУ від 12.06.2025 за іншою підставою та з іншої дати. Вважаючи, що бездіяльність відповідача порушила його право на звільнення та унеможливила своєчасне припинення трудових відносин, позивач просив визнати трудові відносини припиненими та його звільненим за власним бажанням з 28.02.2025, а також зобов`язати внести відповідні зміни до ЄДР.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025р. у справі № 904/5421/25:
- в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі;
- витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.
Рішення мотивовано тими обставинами, що констатація ретроспективного припинення трудових відносин у господарських спорах не передбачена законом; припинення трудових відносин між ним та Товариством в судовому порядку можливе виключно з дати набрання відповідним рішенням законної сили. Вимога про визнання припиненими трудових відносин позивача з Товариством з 28.02.2025 та визнання його звільненим з посади директора виконавчого Товариства за власним бажанням з 28.02.2025 не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення таких вимог не призведе до поновлення прав позивача у минулому часі. Вимога про зобов`язання державного реєстратора внести зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стосовно виключення запису про ОСОБА_1 як директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" з 28.02.2025 також не підлягає задоволенню як похідна.
Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 по справ №904/5421/25, винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "ВСМПО Титан Україна" в особі Фонду Державного майна України у повному обсязі, судові витрати по справі покласти на відповідача. 
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував наявність реальної та постійної загрози його життю і здоров`ю у зв`язку з веденням бойових дій у м. Нікополі, де розташовані виробничі потужності товариства, що підтверджується офіційними документами та фактами обстрілів підприємства. 
Апелянт вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" він мав право на звільнення у строк, визначений у заяві, а ФДМУ було зобов`язане прийняти відповідне рішення. Зазначає, що обов`язок призначення нового керівника належить виключно учаснику товариства, тому вимога ФДМУ надати кандидатуру для виконання обов`язків директора є безпідставною.
Також, апелянт наголошує, що ним було вжито всіх необхідних заходів для припинення трудових відносин, зокрема подано заяву про звільнення та скликано загальні збори учасників, які не відбулися через неявку представника ФДМУ. 
На думку скаржника, бездіяльність єдиного учасника товариства порушила його право на вільне припинення трудових відносин, фактично призвела до примусового продовження виконання обов`язків та унеможливила своєчасне працевлаштування, у зв`язку з чим він просить визнати трудові відносини припиненими та його звільненим за власним бажанням з 28.02.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, її розгляд призначено в судове засідання на 27.04.2026р. о 14:15 год. 
У судовому засіданні 27.04.2026р розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.06.2026р. о 15:00 год. 
Відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти задоволення позову заперечує та зазначає, що після отримання заяви позивача про звільнення ним були вжиті заходи щодо підбору нового керівника товариства та неодноразово наголошувалося на необхідності дотримання вимог ч. 13 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до яких повноваження директора можуть бути припинені лише одночасно з призначенням нового керівника або тимчасового виконувача обов`язків. Відповідач вказує, що позивач проігнорував відповідні звернення та фактично залишив підприємство без керівництва. 
Також зазначає, що станом на квітень 2025 року позивач продовжував діяти як чинний директор товариства, зокрема скликав загальні збори учасників, що спростовує доводи про припинення його повноважень з 28.02.2025.
Крім того, відповідач-2 посилається на правові висновки Верховного Суду щодо неможливості ретроспективного припинення трудових відносин директора товариства та вважає, що припинення таких відносин у судовому порядку можливе лише з моменту набрання рішенням суду законної сили. 
Наголошує, що повноваження позивача були припинені наказом ФДМУ від 12.06.2025, який є чинним та не оскаржений, а заявлені позовні вимоги не є належним та ефективним способом захисту порушеного права.
Позивач подав відповідь на відзив відповідача-2, в яких зазначає, що наведені відповідачем висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №127/27466/20 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у зазначеній справі не застосовувалися положення Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Позивач наголосив, що через ведення бойових дій у районі розташування підприємства та постійну загрозу життю і здоров`ю він мав право на розірвання трудового договору у строк, визначений у заяві, відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, яка є спеціальною нормою. На думку позивача, ним було дотримано передбаченої законом процедури звільнення, тоді як ФДМУ не виконало обов`язку щодо своєчасного припинення трудових відносин. Також позивач послався на конституційні гарантії свободи праці та заборону примусової праці, зазначивши, що неприйняття рішення про його звільнення порушує право на вільне припинення трудових відносин і перешкоджає подальшому працевлаштуванню.
Відповідачі своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися та не забезпечили явку представників, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується відповідними матеріалами справи.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка представників учасників справі в судове засідання обов`язковою, а неявка учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідачів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" є юридичною особою приватного права та діє як самостійний суб`єкт господарювання відповідно до законодавства та Статуту. 
Пунктом 6.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" (далі - Статут) передбачено, що частки учасників у статутному капіталі Товариства розподіляються наступним чином: Фонд Державного майна України (ідентифікаційний код юридичної особи 00032945), володіє часткою у розмірі 100% статутного капіталу товариства, що становить 397 899 277,41 грн. 
Пунктом 10.2.6. Статуту передбачено, що обрання та припинення повноважень директора виконавчого є виключною компетенцією Загальних зборів Товариства. 
Як зазначає позивач, наказом Фонду Державного майна України від 01.09.2023 № 1554 "Про вирішення кадрових питань Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" ОСОБА_1 було призначено (обрано) директором виконавчим Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" з 05.09.2023 на строк, визначений укладеним контрактом. Підстава: заява ОСОБА_1 від 15.08.2023 (вхідний номер ФДМУ від 17.08.2023 №19/34079).
05.09.2023 між ОСОБА_1 (керівник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", в особі першого заступника Фонду Державного майна України (роботодавець) було укладено контракт № 2 (далі – контракт).
Пунктом 1.1 контракту передбачено, що керівник зобов`язується здійснювати поточне управління (керівництво) роботодавцем, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження належного роботодавцю майна, в тому числі державного майна, що не увійшло до складу статутного капіталу роботодавця, забезпечувати виконання рішень загальних зборів учасників та наглядової ради, а роботодавець зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення та організації праці керівника.
Керівник є посадовою особою роботодавця і діє відповідно до повноважень, визначених для керівника статутом роботодавця та/або покладених на керівника (делегованих керівнику) згідно із рішеннями загальних зборів учасників роботодавця та наглядової ради (п. 1.2. Контракту).
Цей контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом періоду воєнного стану та після його припинення чи скасування до моменту призначення керівника за результатами конкурсу, але не більше 3 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану включно, або до прийняття ФДМУ рішення про звільнення керівника роботодавця та розірвання з ним контракту (п. 8 Контракту).
Повноваження керівника можуть бути припинені, а контракт розірваний у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням загальних зборів учасників (п. 7.4. Контракту). 
Також, керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення його строку дії за власним бажанням (п. 7.6.1 Контракту).
Позивач зазначає, що істотною обставиною, що впливає на трудові відносини між позивачем та відповідачем є той факт, що виробничі потужності ТОВ "ВСМПО Титан Україна" розташовані у м. Нікополь Дніпропетровської області. 
Так, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 №199 "Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" затверджено перелік територій, на який ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Росією. Нікопольська міська територіальна громада віднесена до території, на якій ведуться бойові дії. 
Оскільки, як зазначає позивач, безпекова ситуація у м. Нікополь погіршилась настільки, що подальше керівництво позивачем ТОВ "ВСМПО Титан Україна" стало представляти загрозу для життя і здоров`я ОСОБА_1 , який за даних умов втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора виконавчого Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", ОСОБА_1 було подано заяву від 20.02.2025 про звільнення за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України з 28.02.2025, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у зв`язку із веденням бойових дій у значній близькості до розташування виробничих потужностей ТОВ "ВСМПО Титан Україна", постійною загрозою його життю та здоров`ю.
Листом № 10-78-4764 від 21.02.2025 Фонд Державного майна України, розглянувши заяву на звільнення ОСОБА_1 від 20.02.2025 № б/н (вх. Фонду від 20.02.2025 № 16/7655) повідомив, що відповідно до ч. 13 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. Враховуючи зазначене, просив надати кандидатуру для покладення виконання обов`язків виконавчого директора.
Позивач зазначає, що відповідачем-2 всупереч приписам ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" наказ про звільнення ОСОБА_1 (за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України з 28.02.2025 та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану") видано не було. 
Пунктом 10.17 Статуту передбачено, що Загальні збори учасників підприємства відповідача можуть прийняти рішення з будь-якого питання без дотримання вимог, встановлених Законом та цим Статутом щодо порядку скликання загальних зборів учасників та щодо повідомлень, якщо в таких Загальних зборах учасників беруть участь усі учасники товариства та всі вони надали згоду на розгляд таких питань. Рішення учасника з питань, що належать до компетенції Загальних зборів оформлюється учасником письмово (у формі рішення та/або наказу) та підписується від його імені з проставленням його печатки). 
09.04.2025 позивачем було направлено Фонду Державного майна України повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ "ВСМПО Титан Україна" (а.с. 52). Відповідно до вказаного повідомлення позачергові загальні збори учасників ТОВ "ВСМПО Титан Україна" мали відбутись 12.05.2025 о 10.00 за адресою: Україна, 52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Солоне, вул. Гагаріна, буд. 26. Порядок денний:
1. Розгляд заяви директора виконавчого Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", код ЄДРПОУ 36096221, ОСОБА_1 від 20 лютого 2025 року про його звільнення за власним бажанням з 28 лютого 2025.
2. Припинення повноважень директора виконавчого Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", код ЄДРПОУ 36096221, ОСОБА_1 на підставі його заяви від 20 лютого 2025 року про звільнення за власним бажанням з 28 лютого 2025.
3. Внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стосовно виключення запису про ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна", код ЄДРПОУ 36096221.
Відповідно до акту про неявку учасників загальних зборів ТОВ "ВСМПО Титан Україна" від 12.05.2025 (а.с.15), складеного директором за участю двох свідків, представник Фонду Державного майна України не з`явився, позачергові загальні збори не відбулись.
Натомість, наказом Фонду № 863 від 12.06.2025 "Про вирішення кадрових питань товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" (а.с. 28) припинено повноваження директора виконавчого товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО Титан Україна" ОСОБА_1 на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 КзПП з дати видання цього наказу. 
Тобто, звільнення відбулося не на підставі заяви ОСОБА_1 за власним бажанням і не в строк, зазначений у заяві позивача, а за ініціативою роботодавця та в іншу дату.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, 20.06.2025 о 11:36 було зареєстровано зміну керівника Товариства. Реєстраційна дія здійснена Кам`янською міською радою (ID 1002031070058031300).
Позивач зазначає, що бездіяльність Фонду Державного майна України позбавила його на довгий час можливості подальшого працевлаштування. Таке порушення прав позивача стало підставою для звернення з позовом до суду з вищевказаними позовними вимогами.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
У пункті 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Даний спір стосується трудових відносин позивача з відповідачем, однак питання про звільнення позивача має бути розглянуте загальними зборами учасників товариства (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.08.2021 у справі № 404/1255/21).
Статтею 99 ЦК України встановлено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема: обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства; прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників.
В силу вимог ч. 3 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону.
У відповідності до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також з ініціативи виконавчого органу товариства.
Частинами 2 ст. 32 вказаного Закону передбачено, що виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний.
З наведених норм слідує, що за загальним правилом вирішення питання про припинення повноважень директора товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Виключна компетенція полягає в тому, що лише єдиний орган (збори учасників товариства) може вирішувати вказане питання.
Таким чином, для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу директор за своєю ініціативою має скликати загальні збори учасників товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень та обрання нового директора. При цьому, директор має дотримуватись вимог ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статуту щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства.
Проте, відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.
Згідно ч. 13 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.
Згідно пункту 10.16 статуту ТОВ "ВСМПО Титан Україна" у разі, якщо учасником Товариства є одна особа, пункти 10.4.-10.14 статуту з урахуванням відповідних статей Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не застосовуються щодо порядку скликання та приведення загальних зборів. Повноваження загальних зборів, передбачені законодавством та статутом, здійснюються таким учасником одноосібно. Рішення учасника з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється учасником письмово (у формі рішення та/або наказу) та підписується від його імені (з проставленням його печатки). Таке рішення учасника має статус протоколу загальних зборів. Протокол загальних зборів зберігається Товариством.
Таким чином, оскільки ТОВ "ВСМПО Титан Україна" має лише одного учасника, для ініціювання питання про звільнення з посади директора позивач мав направити на адресу учасника відповідача відповідну заяву. В свою чергу, у відповідності до вимог ст. 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" відповідач-2 мав прийняти відповідне рішення про звільнення позивача та призначення на посаду директора іншої особи. Проте, направлена на адресу відповідача-2 заява про звільнення за власним бажанням була залишена без своєчасного реагування. Позивача було звільнено 12.06.2025 з іншої підстави п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП.
У пункті 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
У свою чергу, згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційним Судом України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначено, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядається як природна потреба людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20, створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону № 2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління. 
Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення.
Чинна редакція Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю встановлює обрання особи виконавчим органом товариства або до складу цього органу в межах відносин з управління товариством і окремо передбачає укладення цивільно-правового або трудового договору.
Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що позивач, як директор товариства, не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора, звільнення відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства або за рішенням одноособового учасника.
Тобто, у даному випадку спірні правовідносини врегульовані нормами не лише трудового, але, насамперед, корпоративного законодавства.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має дотриматися процедури припинення своїх повноважень не лише в порядку трудового законодавства, але і корпоративного. 
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства (рішення одноособового учасника) про звільнення керівника останньому із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду. Позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20, яка виснувала, що виникнення трудових правовідносин припиненими є належним способом захисту. Така ж правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 520/11437/16-ц, від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18, від 19.01.2022 у справі № 911/719/21.
Однак, вище встановлено, що станом на дату звернення позивача з позовом його було звільнено з займаної посади, припинено його повноваження як директора, виключено його відомості як керівника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач набув право на припинення трудових відносин з 28.02.2025 виключно на підставі частини першої статті 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".
Дійсно, зазначеною нормою передбачено право працівника розірвати трудовий договір у строк, визначений у його заяві, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, де розташоване підприємство, та існуванням загрози його життю і здоров`ю.
Разом з тим позивач обіймав посаду директора виконавчого товариства, який є одноосібним виконавчим органом товариства, а тому припинення його повноважень регулюється не лише нормами трудового законодавства, а й нормами корпоративного законодавства, зокрема Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Відповідно до частини тринадцятої статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повноваження одноосібного виконавчого органу можуть бути припинені лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу або тимчасового виконувача його обов`язків.
Отже, на відміну від усіх інших категорій працівників, реалізація директором товариства права на звільнення має враховувати особливості корпоративного управління юридичною особою та необхідність забезпечення безперервного функціонування її виконавчого органу. Умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею Кодексу законів про працю України є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття "припинення повноважень" не є тотожним поняттю "звільнення".
Судом апеляційної інстанції враховано, що наказом Фонду державного майна України від 12.06.2025 №863 повноваження позивача як директора виконавчого товариства припинено на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. За таких обставин на час вирішення спору між сторонами відсутня невизначеність щодо факту припинення повноважень позивача як директора Товариства. Натомість незгода позивача фактично зводиться до дати припинення трудових відносин та підстав їх припинення.
Водночас вимог про визнання незаконним та скасування наказу Фонду державного майна України від 12.06.2025 № 863, зміну підстави звільнення або зміну дати припинення трудових відносин позивачем у цій справі не заявлено. Вказане кореспондується з положеннями ч.3 ст.235 КЗпП, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
За таких обставин задоволення позовних вимог про визнання припиненими трудових відносин та визнання позивача звільненим за власним бажанням саме з 28.02.2025 призвело б до виникнення юридичної невизначеності щодо моменту припинення його повноважень та фактичного існування двох різних підстав і дат звільнення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
За наведених обставин заявлені позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин та визнання позивача звільненим за власним бажанням з 28.02.2025 не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки їх задоволення не усуває чинності наказу Фонду від 12.06.2025 № 863, його правових наслідків та не вирішує питання щодо визначених цим наказом підстав і дати припинення трудових відносин.
Позивач зазначає, що бездіяльність Фонду Державного майна України позбавила його на довгий час можливості подальшого працевлаштування, адже дані про його перебування на посаді виконавчого органу ТОВ "ВСМПО Титан Україна" не були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у зв`язку із чим і були заявлені позовні вимоги.
В той же час, які вірно зазначено судом першої інстанції, задоволення вимоги про визнання припиненими його трудових відносин з Товариством з 28.02.2025 та визнання його звільненим з посади директора виконавчого Товариства за власним бажанням з 28.02.2025 в даному випадку не призведе до поновлення таких прав ОСОБА_1 у минулому часі.
У прохальній частині позовної заяви позивач також просить визнати припиненими трудові відносини з виключенням відповідних записів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про позивача як керівника та представника ТОВ "ВСМПО Титан Україна".
Так, процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з підприємством за рішенням суду має супроводжуватись виключенням директора з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Втім, згідно зі сталою судовою практикою, рішення суду про визнання трудових відносин припиненими і є підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (постанови Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 922/2226/24, від 17.01.2024 у справі № 333/3177/22). Тобто заявлення окремо такої вимоги не потребується.
Крім цього, оскільки вимоги про визнання припиненими трудових відносин та визнання позивача звільненим з 28.02.2025 задоволенню не підлягають, похідна вимога про зобов`язання внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру також не підлягає задоволенню.
З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025р. у справі № 904/5421/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025р. у справі № 904/5421/25 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 25.06.2026р.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя   М.О. Дармін

Суддя    О.Г. Іванов