Справа № 347/2732/25 
Провадження № 22-ц/4808/898/26
Головуючий у 1 інстанції Книщук Р. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Баркова В. М.,
суддів: Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року, в складі судді Книщук Р. М., ухвалене в м. Косів Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (надалі ТзОВ «Юніт Капітал») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 13 липня 2024 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (надалі ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» було укладено кредитний договір № 146382. Кредитний договір підписано  ОСОБА_1 , шляхом використання електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.
Всупереч умовам договору та вимог законодавства відповідач не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість.
У подальшому між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 06022025, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило ТзОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за вищенаведеним договором.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 146382 від 13 липня 2024 року, становить: - 17 176,82 грн., яка складається з наступного: 16 171 грн – заборгованість за тілом кредиту; 4,82 грн. – заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 1 001 грн – заборгованість за комісією.
Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «Юніт Капітал» просило задовольнити позов.
Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТзОВ «Юніт Капітал» посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Юніт Капітал» задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення не дослідив того, що умовами кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеним кредитним договором з кредитодавцем, зокрема на підтвердження даного факту первісний кредитор надав довідку (додаток № 22 до позовної заяви).
Враховуючи наведені умови кредитного договору, кредитні кошти фактично не перераховувались відповідачу, а тому твердження суду про необхідність надання доказів їх перерахування відповідачу є безпідставними.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що представником позивача при зверненні до суду не подано належних та допустимих доказів перерахування первісним кредитором ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 16 471 грн.
З таким висновком колегія суддів не погоджується, зважаючи на таке.
З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2024 між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (кредитор) та  ОСОБА_1 (позичальник) був укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 146382, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 16 471 грн. строком на 184 дні з 13.07.2024 року по 13.01.2025 року.
Згідно з умовами договору кредит надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 13 995,90 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 137050 грн від 13 квітня 2024 року укладеним з кредитодавцем ; у розмірі 4, 45 грн № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2 470, 65 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією , нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини (відповідно до п. 2.2.1.).
Відповідно до п. 2.4 договору знижений тариф по комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн. Стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200 грн.
Комісія за надання кредиту складає 2 470, 65 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 15% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 індивідуальної частини (п. 2.5 індивідуальної частини договору).
Пунктами 2.6. та 2.6.1. передбачено, що загальний строк кредитування за цим договором складає 184 днів з 13.07.2024 року (дата надання кредиту) по 13.01.2025 року. Строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на місяць.
Загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших виплат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту складає (не перевищує) 2 481, 47 грн. (п. 2.7 договору).
Денна процентна ставка 2 481, 47 грн. / 16 471 грн / 184 дні х 100% = 0, 0819 % в день (п. 2.7.1 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 18 952, 47 грн. (п. 2.9.1 договору) (а.с.18).
В свою чергу позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та у строки, визначені договором.
Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту.
Відповідно до складеного ТзОВ «Юніт Капітал» розрахунку, розмір заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту станом на 07.02.2025 року складав 17 176, 83 грн., а саме: тіло кредиту –16 171 грн., проценти за користування кредитом –4, 83 грн.; комісія –1001 грн.; (додаток до позовної заяви № 13, який міститься в матеріалах електронної справи).
06.02.2025 року між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (клієнт) та ТзОВ «Юніт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №1 06022025, за умовами якого ТзОВ «Юніт Капітал» набуло шляхом купівлі належні ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» права грошової вимоги до боржників, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.1, 2.2 договору), в тому числі і права кредитора за Договором № 146382 від 13 квітня 2024 року (додаток до позовної заяви № 9, який міститься в матеріалах електронної справи).
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2025 року до позивача перейшло право вимоги за договором № 146382 від 13.07.2024 в розмірі суми заборгованості 17 176, 82 грн (тіло кредиту – 16 171,00 грн., проценти за користування кредитом – 4,82 грн.; комісія – 1 001,00 грн. ) (додаток до позовної заяви № 10, який міститься в матеріалах електронної справи).
Оскільки до моменту подання позову відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 146382 від 13.07.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача вищевказану заборгованість в загальній сумі 17 176,82 грн.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням наведеного, встановлено, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тобто відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Кредитний договір, що укладений між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та  ОСОБА_1 відповідає вищевказаним вимогам законодавства.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, сумнівів у апеляційного суду не викликає та стороною відповідача не спростований.Власного розрахунку ним не надано.
Відтак, колегія суддів, зважаючи на умови укладеного договору вважає, що розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією є доведеними, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь ТзОВ «Юніт Капітал».
Що стосується висновку суду про неукладеність договору між сторонами у зв`язку з відсутністю підтвердження про отримання відповідачем грошових коштів у сумі 16 471 грн, то такий висновок є неспроможним.
Так, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору частина кредитних коштів у розмірі 13 995,90 грн, а також комісії у розмірі 2 470,65 грн були надані не шляхом їх фактичного перерахування на рахунок позичальника, а шляхом спрямування на погашення його заборгованості за попереднім кредитним договором № 137050 від 13.04.2024, укладеним із тим самим кредитодавцем. Такий спосіб надання кредиту прямо передбачений умовами договору та узгоджений сторонами, а відтак є належним виконанням кредитором своїх зобов`язань.
Таким чином, частина кредитних коштів у розмірі 16 466,55 грн була використана за цільовим призначенням – на погашення попередньої заборгованості позичальника, і відповідно до умов договору не підлягала перерахуванню на його рахунок. Фактичне перерахування на рахунок Позичальника лише 4,45 грн узгоджується з умовами договору та підтверджується матеріалами справи.
Отже, кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі відповідно до погодженого сторонами порядку надання кредиту. Водночас умовами договору передбачено обов`язок Позичальника повернути всю суму кредиту, включаючи 16 466,55 грн, спрямовані на погашення попереднього зобов`язання.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є помилковим, оскільки зроблений без урахування істотних умов кредитного договору та фактичного порядку виконання зобов`язань сторонами.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції, про відмову в стягненні заборгованості за кредитом не відповідають нормам матеріального права, то, згідно зі статтею 376 ЦПК України, це є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з пунктом 1 частиною 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу понесених позивачем у суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат у суді першої інстанції представником позивача до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТзОВ «Юніт Капітал» в особі директора Хлопкової М.С. (додаток до позовної заяви № 15, який міститься в матеріалах електронної справи).
Також додано додаткову угоду № 25770863118 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року, з яких вбачається надання правничої (правової) допомоги Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» у розмірі 7 000 грн ТзОВ «Юніт Капітал», до якої входить: складання позовної заяви ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 146382 від 13.07.2024; вивчення матеріалів справи; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 146382 від 13.07.2024 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 ; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором (додаток до позовної заяви № 17, який міститься в матеріалах електронної справи).
Інтереси позивача у суді апеляційної інстанції представляла Кукса К. О., що підтверджується долученою до апеляційної скарги довіреністю № 56 (а.с. 63).
На підтвердження понесених витрат у суді апеляційної інстанції представником апелянта до апеляційної скарги додано акт прийому-передачі наданих послуг від 03 квітня 2026 року, з якого вбачається надання правничої (правової) допомоги Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» у розмірі 6 000 грн ТзОВ «Юніт Капітал», до якої входить: складання апеляційної скарги на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року по справі № 347/2732/25 за позовом ТзОВ ТзОВ «Юніт Капітал» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 146382 від 13 липня 2024 року (а.с. 64).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц та постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Такі ж висновки викладені в додатковій постанові Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 677/1985/23, постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі № 681/947/24, постанові Верховного Суду від 18 березня 2026 року у справі № 752/18031/22.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Юніт Капітал» 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, та 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» – задовольнити.
Заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року – скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 146382 від 13 липня 2024 року в розмірі 17 176 (сімнадцять тисяч сто сімдесят шість) грн 82 коп. з яких: 16 171, 00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 4, 82 грн - сума заборгованості за відсотками; 1 001 грн сума заборгованості за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу понесених в суді першої у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн та у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп., та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта