Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 	справа № 580/2636/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач-2), в якому, з урахуванням редакції позову від 14.04.2026, просить:
- визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби протиправною;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 надати статус «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» та видати відповідне посвідчення, форма і порядок видачі якого встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що звернулась із письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_6 за отриманням посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби та одноразової грошової допомоги, однак отримала відмову у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
Ухвалою від 17 квітня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.05.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача-2 просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що при вивченні наданих на розгляд документів, а саме: витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 223 від 05.08.2025 про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини, Протоколу засідання ЦВЛК № 2025-0724-1042-1621-7 від 24.07.2025, висновку експерта № 747 було встановлено, що солдат ОСОБА_2 помер через отруєння чадним газом під час виконання службових обов`язків (перебуваючи на чергуванні у підрозділі). Відповідно пункту 4 розділу «Підсумки» висновку експерта № 747: «При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 0,48% етилового спирту». Враховуючи вище викладене, відповідно вимог абзацу першого пункту 11 Порядку видачі посвідчень, а також відповідно вимог пункту 2 статті 3 розділу Закону № 2012-XII, відсутні підстави для видачі посвідчення «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» матері ОСОБА_1 та батьку ОСОБА_3 .
11.05.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача-1 просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав аналогічних, що зазначені представником відповідача-2.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 38).
ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України з 28.02.2024.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті від 30.11.2024 № 747, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 у зв`язку із отруєнням чадним газом. За висновку експерта від 26.12.2024 № 747 при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 0,48% сп`яніння.
Згідно з Актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельними наслідками, що стався 29.11.2024 з військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , затвердженого 05.06.2025, встановлено, що близько 05:55 29.11.2024, перебуваючи на чергуванні у підрозділі за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок пожежу у бліндажі підземного типу, яка виникла ймовірно через перепад напруги у електромережі після тривалого відключення електроенергії ДТЕК та загоряння ізоляції електропроводів, ОСОБА_2 загинув. 
Відповідно до висновку експерта від 26.12.2024 № 747 при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 0,48% спирту етилового, що відповідає незначному алкогольному сп`янінню. Причинно-наслідковий зв`язок між незначним алкогольним сп`янінням та настанням смерті висновком експерта та Актом проведення спеціально розслідування не встановлений. Причина смерті: «Отруєння чадним газом. Нещасний випадок при неконтрольованій пожежі в бліндажі», що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть ДСУ «Київське ОБ СМЕ» від 30.11.2024 № 747, висновком експерта від 26.12.2024 № 747, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 05.12.2024 Медвинською сільською радою, Актом про нещасний випадок від 19.06.2025 № 91. 
Згідно з протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0724-1042-1621-7 від 24.07.2025 травма солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 : «Отруєння чадним газом. Нещасний випадок при неконтрольованій пожежі в бліндажі», яка стала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка призвела до смерті та причина смерті – пов`язані із виконанням обов`язків військової служби. 
Позивачка звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою та переліком документів щодо встановлення статусу та видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження служби.
ІНФОРМАЦІЯ_6 передав документи для розгляду до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Листом від 20.10.2025 (а.с. 116) ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що залишив без реалізації документи ОСОБА_2 щодо видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження служби у зв`язку із тим, що при вивченні наданих на розгляд документів, а саме: витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 223 від 05.08.2025 про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини, Протоколу засідання ЦВЛК № 2025-0724-1042-1621-7 від 24.07.2025, було встановлено, що солдат ОСОБА_2 помер через отруєння чадним газом під час виконання службових обов`язків (перебуваючи на чергуванні у підрозділі). Відповідно пункту 8 Протоколу засідання ЦВЛК №2025-0724-1042-1621-7 від 24.07.2025 року: «згідно висновку експерта від 26.12.2024 року № 747 при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 0,48% етилового спирту». Враховуючи вище викладене, відповідно вимог абзацу першого пункту 11 Порядку відсутні підстави для видачі посвідчення «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» батьку ОСОБА_3 та матері ОСОБА_1 .
Листом від 18.11.2025 № 3/3292 ІНФОРМАЦІЯ_10 повідомив позивачку про відмову у видачі посвідчення «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» та про підстави зазначені вище.
Відмову відповідача-1 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби позивачка вважає протиправною, а тому звернулася в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).
Статтею 2 Закону № 2011-XII передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Тобто, на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII його дія поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Частиною другою статті 3 Закону № 2011-XII встановлено, що його дія не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом (частина шоста статті 18 Закону № 2011-XII).
Частиною тринадцятою статті 14 Закону № 2011-XII передбачено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України 28.05.1993 прийняв постанову № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі – Порядок № 379).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 379 посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом № 2011-XII.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 379 підставою для видачі посвідчення є: витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу; свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім; документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти).
Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби (пункт 4 Порядку № 379).
За змістом пунктів 5-6 Порядку № 379 для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі), зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
У заяві зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка звертається для отримання посвідчення, спосіб комунікації (поштова адреса та/або адреса електронної пошти, номер телефону), сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, військове звання такого військовослужбовця, його прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), військове формування, у списках особового складу якого він/вона перебував/перебувала на дату смерті/зникнення безвісти.
Разом із заявою подаються: копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус (за наявності технічної можливості доступу до відомостей про зазначені документи стосовно заявника копії таких документів заявником не подаються); документи, що підтверджують сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження або шлюб); фотокартка члена сім`ї (крім дітей, які не досягли повноліття) розміром 2,5 х 3,5, де зображення обличчя має складати 65-70 відсотків фото; висновок медико-соціальної експертної комісії щодо повнолітньої дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, про визнання її особою з інвалідністю з дитинства; рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, селищної, сільської, районної в місті (у разі утворення) ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування, влаштування у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, чи влаштування їх у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу).
Згідно з пунктом 7 Порядку № 379 для проведення перевірки інформації про військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, членів його сім`ї Міноборони, МВС, СБУ, Управління державної охорони, Служба зовнішньої розвідки, Адміністрація Держспецзв`язку мають право отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом надання безпосереднього доступу, електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 379 посвідчення видається протягом 30 календарних днів з дня надходження відповідної заяви з усіма необхідними документами.
За приписами пункту 11 Порядку № 379 посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Аналіз викладених вище норм вказує на те, що в разі смерті військовослужбовця (за виключенням смерті внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення) під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців. 
Під час перевірки правомірності спірної відмови, суд зазначає таке.
Суд встановив, що в Акті проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельними наслідками, що стався 29.11.2024 з військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , затвердженого 05.06.2025, зазначено, що близько 05:55 29.11.2024, перебуваючи на чергуванні у підрозділі за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок пожежу у бліндажі підземного типу, яка виникла ймовірно через перепад напруги у електромережі після тривалого відключення електроенергії ДТЕК та загоряння ізоляції електропроводів, ОСОБА_2 загинув. 
Згідно з висновком експерта від 26.12.2024 № 747 при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 0,48% спирту етилового, що відповідає незначному алкогольному сп`янінню. Причинно-наслідковий зв`язок між незначним алкогольним сп`янінням та настанням смерті висновком експерта та Актом проведення спеціально розслідування не встановлений. Причина смерті: «Отруєння чадним газом. Нещасний випадок при неконтрольованій пожежі в бліндажі», що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть ДСУ «Київське ОБ СМЕ» від 30.11.2024 № 747, висновком експерта від 26.12.2024 № 747, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 05.12.2024 Медвинською сільською радою, Актом про нещасний випадок від 19.06.2025 № 91. 
Суд також врахував, що відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0724-1042-1621-7 від 24.07.2025 травма солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 : «Отруєння чадним газом. Нещасний випадок при неконтрольованій пожежі в бліндажі», яка стала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка призвела до смерті та причина смерті – пов`язані із виконанням обов`язків військової служби.
З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що смерть ОСОБА_2 є такою, що настала під час проходження військової служби військовослужбовця та внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби. При цьому, беззаперечних обставин, що вказували б на те, що смерть ОСОБА_2 зумовлена вчиненням ним адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.
Покликання відповідачів на те, що в крові трупа виявлено 0,48% спирту етилового, що відповідає незначному алкогольному сп`янінню, у зв`язку з чим відсутні підстави для видачі відповідного посвідчення, спростовуються Актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельними наслідками та протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0724-1042-1621-7 від 24.07.2025.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що мати ОСОБА_2 – ОСОБА_1 має право на отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
З урахуванням зазначеного суд констатує протиправність відмови у видачі позивачці посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця.
Під час обрання способу відновлення порушеного права позивачки суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи викладене, для належного захисту порушеного права позивачки суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 видати позивачці посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно з частинами 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд звертає увагу, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі – Закон України № 3674-VI).
Частиною 2 статті 4 Закону України № 3674-VI визначено, що за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
До адміністративного позову позивачка додала документ про сплату судового збору в розмірі 1331,20 грн. Разом з тим, оскільки адміністративний позов містить одну вимогу немайнового характеру, тому за подання позовної заяви позивачка мала сплатити судовий збір в розмірі 1064,96 грн (3328х0,4х0,8) і саме щодо цього розміру судового збору слід вирішити питання про розподіл судових витрат. Інша частина судового збору в розмірі 266,24 грн може бути повернута, як надміру сплачена.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачкою судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 № 379.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивачка – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );
2) відповідач-1 – ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );
3) відповідач-2 – ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 16.06.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК