Головуючий у суді першої інстанції: Токман Ю.Ф.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
справа № 752/10055/25
провадження № 33/824/196/2026 

28 квітня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Полянчука Владислава Богдановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Полянчуком Владиславом Богдановичем, на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, зі стягненням судового збору на користь держави в розмірі 605, 20 грн. 
Згідно із постановою судді, 03 квітня 2025 року о 14:20 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2 в місті Києві по Наддніпрянському шосе, на вимогу поліцейського відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
07 квітня 2025 року о 15:01 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2 в місті Києві по Наддніпрянському шосе, на вимогу поліцейського відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП..
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, 30 червня 2025 року  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В апеляційній скарзі посилається на те, що в ході спілкування з працівниками патрульної поліції, останні без перевірки у нього будь - яких ознак сп`яніння, спровокували ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, шляхом роз`яснення того, що ОСОБА_1 має законне право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння та пройти його самостійно протягом 24 годин після складання протоколу в будь - якій медичній лабораторії. Зміст розмови зафіксований на відеозаписі, долученому до матеріалів справи. Отримавши таку інформацію від суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 був спровокований інспектором патрульної поліції, не розумів протиправність своїх дій та вважав їх законною альтернативою проходженню огляду.
Крім того, в межах 24 годин з моменту складання протоколу ОСОБА_1 звернувся в лабораторію та за результатами лабораторних досліджень отримав висновок про відсутність у крові ОСОБА_1 будь - яких наркотичних речовин.
Також вважає, що направлення на огляд поліцейськими було здійснено безпідставно, оскільки як убачається з відеозапису вимога про проходження огляду на стан сп`яніння була вмотивована наявністю інформації в базі «Армор» щодо ОСОБА_1 , що не є законною підставою таких дій. Поліцейськими було порушено порядок направлення особи на огляд визначений Інструкцією та не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 з підстав передбачених ч. 1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію». 
Просить постанову скасувати, а справу закрити на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Полянчука В.Б., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Даних вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.
Так, притягуючи до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, у зв`язку з чим, дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що за результатами перегляду в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцейських встановлено, що ОСОБА_1 3 квітня 2025 року керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, оскільки його автомобіль перебував у розшуку. Після виявлення у нього відповідних ознак сп`яніння, на вимогу поліцейської погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Під час доставки до закладу охорони здоров`я повідомив поліцейським, що вживав наркотичні засоби близько місяця назад, відмовляється від огляду за участю поліцейських та бажає пройти його самостійно. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що він може пройти огляд самостійно, однак за відмову від огляду за участю поліцейських передбачено відповідальність та буде складено протокол про адміністративне правопорушення, на що ОСОБА_1 своєї позиції не змінив.
7 квітня 2025 року ОСОБА_1 знову був зупинений поліцейським у зв`язку з перебуванням транспортного засобу у розшуку. На вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку повторно відмовився, чим також свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Ознак провокації ОСОБА_1 до відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в діях поліцейських ні 03 квітня 2025 року, ні 07 квітня 2025 року судом не встановлено.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки помилковими, виходячи з наступного.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції ст. 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.
Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 289495 від 3 квітня 2025 року, вказано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ««ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя На вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Аналогічний зміст і протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 293389 від 7 квітня 2025 року.
Також в матеріалах справи містяться відеозаписи із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП 3 та 7 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.2).
Із вказаних відеоматеріалів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що на пропозицію працівників патрульної поліції про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я 3 квітня 2025 року ОСОБА_1 погодився. Направляючись до медичного закладу в автомобілі патрульних поліцейських, працівник поліції неодноразово роз`яснює ОСОБА_1 про його право відмовитись від вказаного огляду та пройти такий самостійно протягом 24 годин. Після цієї розмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівника патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що він роз`яснював ОСОБА_1 його право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто здійснював роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності прав, які законодавством не передбачені, а й по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлення відмови від проходження огляду.
З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мало місце схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.
7 квітня 2025 року, тобто через три дні після подій 3 квітня 2025 року, ОСОБА_1 знову був зупинений працівниками патрульної поліції в тому ж місці, з тих же причин. Інспекторам поліції знову ж таки запропоновано пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння. Отримавши роз`яснення поліцейського 3 квітня 2025 року про його право відмовитись від проходження та пройти огляд самостійно, ОСОБА_1 вважаючи свої дії законними, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, внаслідок чого щодо нього знову було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 293389 від 7 квітня 2025 року.
Аналізуючи запис відеокамер поліцейських щодо епізоду від 3 квітня та 7 квітня 2025 року суд вбачає, що дії ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння мотивовані інформацією, отриманою всупереч установленого законом порядку (про право відмови від проходження огляду), оскільки до розмови на цю тему ОСОБА_1 висловив згоду на проходження огляду на стан наркотичного сп`янінням в медичному закладі, однак змінив своє рішення після роз`яснень працівника патрульної поліції, які не входять в його обов`язки та порушують вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За наведених вище обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із не доведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись положеннями статті 247, 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану захисником Полянчуком Владиславом Богдановичем, задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року скасувати.
Провадження в адміністративній справі відносно  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна