ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 201/11892/24
провадження № 61-12772св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зосименко Світлани Георгіївни на рішення Соборного районного суду м. Дніпра (раніше - Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська) від 07 квітня 2025 року в складі судді Куць О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в складі колегії суддів Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Релігійної організації «Дніпропетровська єврейська релігійна громада», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рябих Вероніка Михайлівна, про визнання незаконними та скасування рішень та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради
від 20 вересня 2017 року № 301/24 «Про передачу земельної ділянки в районі
вул. Ливарної та вул. Поля (Соборний (Жовтневий) у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель», а також скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Рябих В. М. Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер 37284977 від 27 вересня 2017 року про реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:336:0043 площею 0,2623 га в районі  вул. Ливарної та вул. Поля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 136290421260), передану у постійне користування Дніпровській єврейській релігійній громаді для будівництва та обслуговування культових та інших будівель в районі вул. Ливарної та вул. Поля, код цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва і обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).

Позивачка вказувала, що рішення Дніпровської міської ради VII скликання від 20 вересня 2017 року № 301/24 порушує її права та інтереси, оскільки вона володіє на законних підставах земельною ділянкою та набула право користування нею. На зазначеній земельній ділянці розташоване домоволодіння, яке їй належить на праві приватної власності. Як власникдомоволодіння на   АДРЕСА_2 вона має першочергове право користування земельною ділянкою, що відповідає положенням статті 377 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, статті 120 Земельного кодексу (далі - ЗК) України. Зокрема, постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року всправі № 200/5094/19 встановлено, що ані на момент укладання нею договорів купівлі-продажу від 25 травня 2018 року за реєстровими № 416, № 418, ані станом на момент прийняття Дніпровською міською радою вищевказаних рішень щодо спірної земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було внесено запису про знищення цього нерухомого майна, а тому домоволодіння за адресою:   АДРЕСА_2 мало статус об`єкта нерухомого майна.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
07 квітня 2025 року рішенням Соборного районного суду м. Дніпра (раніше - Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська) в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, щоматеріали справи не містять доказів наявності права користування спірною земельною ділянкою у колишніх власників зазначеного об`єкту нерухомості, позивачем не доведено переходу права користування земельною ділянкою за наслідками придбання домоволодіння та в даному випадку відсутнє порушення прав позивача, так як позивач придбала у власність домоволодіння після того, як Дніпропетровська єврейська релігійна громада здійснила реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою.
16 вересня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Соборного районного суду м. Дніпра (раніше - Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська) від 07 квітня 2025 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що надані договори купівлі-продажу домоволодіння на    АДРЕСА_2 містятьвказівку про розташування цього домоволодіння на земельній ділянці площею 635 кв. м, з якої самовільно зайнято ділянку площею 285 кв. м. Договори не містять посилання на присвоєння земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, окремого кадастрового номера. Оспорюваним рішенням передано у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель земельну ділянку за рахунок земель, не переданих у власність або користування. Зазначеним рішенням вирішено питання щодо передачі у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель земельної ділянки площею 0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) у районі вул. Ливарної та вул. Поля за рахунок земель, не переданих у власність або користування. Тобто Дніпропетровській єврейській релігійній громаді передано у постійне користування земельну ділянку із земель, які не були передані у власність або користування у встановленому законом порядку. Текст зазначеного рішення не вказує на те, що воно стосується земельної ділянки під домоволодінням, розташованимна     АДРЕСА_2 . Навпаки у рішенні зазначено, що земельна ділянка передається у користування за рахунок земель, не переданих у власність або користування. Зазначеним рішенням не припинено право користування позивачки земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодінняна   АДРЕСА_2 . Що стосується самозахвату земельної ділянки площею 285 кв. м, то у позивачки не виникло законних підстав для захисту порушеного права користування зазначеною земельною ділянкою.Доводи про те, що виділена рішенням ради земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивачки, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження.
Судпершої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, про те це не призвело до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зосименко С. Г. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Соборного районного суду м. Дніпра (раніше - Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська) від 07 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року в справі № 644/3932/18-ц, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16, від 30 травня 2023 року всправі № 927/135/22,  від 05 листопада 2019 року в справі № 906/392/18, від 03 липня 2019 року в справі № 756/5-80/14-ц, від 13 лютого 2024 року в справі № 442/2366/21, від 23 листопада 2023 року всправі № 916/3030/22, від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19, від 20 липня 2022 року в справі № 923/196/20,  від 18 листопада 2019 року всправі № 341/1358/16-ц. 

Апеляційний суд, мотивуючи відмову в задоволенні позову тим, що позивачкоюне надано достатніх та достовірних доказів того, що земельна ділянка площею  0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) в районі вул. Ливарної та вул. Поля , яка надана в постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді, частково накладається на земельну ділянку, на якій розташоване належне позивачці домоволодіння, проігнорував той факт, що дана обставина була визнана учасниками справи і жодним чином не оспорювалася відповідачами. Накладення земельних ділянок також підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме додатком до акта обстеження земельної ділянки від 19червня 2017 року № 6/15-0617, виконаного на замовлення Дніпропетровської єврейської релігійної громади; матеріалами топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02квітня 2018 року.

Апеляційний суд не взяв до уваги та фактично проігнорував постанову Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 201/7122/18 за позовом Дніпровської міської ради до   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська єврейська релігійна громада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є. Є., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними і скасування державної реєстрації, якою було встановлено, що,звертаючись з позовом,Дніпровська міська рада підтверджувала свої позовні вимоги, а саме відсутність забудови на земельній ділянці на  АДРЕСА_2 актом обстеження земельної ділянки від 19 червня 2017 року № 6/15-0917, складеним Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, за яким земельна ділянка на  АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) вільна від забудови. За кадастровим номером це саме та земельна ділянка, яка була відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 301/24 передана у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді.

Рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 301/24 «Про передачу земельної ділянки в районі вул. Ливарна та вул. Поля у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель» стосується земельної ділянки, на якій знаходиться і домоволодіння позивачки, порушує її право на користування цієюземельною ділянкою та оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком (пошкодженим пожежею), що позбавляє позивача вільно володіти та розпоряджатися належним їй майном.

Позиція інших учасників справи

08 грудня 2025 рокучерез систему «Електронний суд» Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить поновити строк на подачу відзиву, який сплив 01 грудня 2025 року, посилаючись на те, що у зв`язку з воєнним станом відповідач позбавлений можливості вчасного та оперативного реагування на листи, запити, рішення судів, тощо. Крім цього, узв`язку із побоюванням за власне життя та здоров`я, частина співробітників, що забезпечують оперативність в судових процесах була змушена покинути країну або змінити місце проживання. Викладене також підтверджується розпорядження Дніпровського міського голови від 24 лютого 2022 року, пунктом якого визначено встановлений простій в роботі Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, комунальних підприємств, закладів та установ (крім тих, які забезпечують життєдіяльнсть міста). 
Відповідно до частини першої статті 395 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, строк на подання відзиву, встановлений судом, є процесуальним строком, який може бути продовжений судом за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно з відзивом.
Наведені Дніпровською міською радою підстави поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу колегія суддів уважає обґрунтованими та поновлює відповідний строк. 
У відзиві на касаційну скаргу Дніпровська міська рада зазначає, що спірні рішення ради є ненормативними актами місцевого органу виконавчої влади, а тому вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Крім того, на дату прийняття відповідних рішень - 15 лютого 2017 року та 20 вересня 2017 року  ОСОБА_1 взагалі не мала жодного стосункудо існуючого виключно на папері об`єкту, який було придбано нею лише 25 травня 2018 року. Оскаржувані рішення були винесені за два роки до набуття  ОСОБА_1 права власності на об`єкт, жодні її права, свободи чи законні інтереси не могли бути порушені оскаржуваними рішеннями, що виключає задоволення позовних вимог. Майнові права на земельну ділянку, перехід яких зумовлює набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на такій земельній ділянці, обмежені обсягом прав, які належали попередньому власнику такого нерухомого майна. Жодних доказів наявності такого права користування у попередніх власників спірного об`єкта нерухомості матеріали цивільної справи не містять, а також доказів того, на якій правовій підставі як позивачка, так й попередні власники вказаного об`єкта нерухомості користувались саме цією земельною ділянкою. Крім того, у договорах купівлі-продажу об`єктанерухомості, за якими позивачка набула право власності на нього, взагалі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, на який розміщено вказаний об`єкт нерухомості.

Релігійна організація «Дніпропетровська єврейська релігійна громада»у відзиві на касаційну скаргу посилається на те, що жодне з наведених у касаційній скарзі судових рішень не має аналогічного цій справі предмета спору та не містить обгрунтування позиції заявниці, яка могла би бути застосована судом під час розгляду справи. Що стосується позиції позивачки стосовно обставин, які не підлягають доказуванню у зв`язку з нібито їх визнанням сторонами, це питання взагалі не було предметом вивчення під час розгляду справи та жодні докази та/або аргументи щодо цього питання сторонами до матеріалів справи не надавалися та, відповідно, не погоджувалися. Для переходу права користування земельною ділянкою до нового власника об`єкта нерухомості необхідними умовами є: наявність права користування у колишнього власника об`єкта нерухомості та присвоєння земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, окремого кадастрового номера. Жодних доказів наявності такого права користування у попередніх власників спірного об`єкта нерухомості матеріали цивільної справи не містять, а також доказів того, на якій правовій підставі як позивачка, так й попередні власники вказаного об`єкта нерухомості користувались саме цією земельною ділянкою. Крім того, у договорах купівлі-продажу об`єктанерухомості, за якими позивачка набула право власності на нього, взагалі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, на який розміщено вказаний об`єкт нерухомості. Об`єкт, право власності на який перейшло до позивачки за договорами купівлі-продажу, складається з цоколю, ушкодженого пожежею. Однак, враховуючи правові норми, що містять визначення поняття «нерухоме майно», цоколь не має всіх передбачених ознак для віднесення його до будівлі, споруди або житлового будинку. На момент подання  ОСОБА_1 позову оскаржуване рішення вже було виконано Релігійною організацією «Дніпропетровська єврейська релігійна громада» шляхом державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:03:336:0043, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій. Відсутність у позивачки будь-яких прав на об`єкти, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , на момент прийняття оскаржуваного рішення від 20 вересня 2017 року є самостійною підставою для відмови в позові. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Дніпровської міської ради VII скликання від 15 лютого 2017 року № 257/18 було надано Релігійній організації «Дніпропетровська єврейська релігійна громада» дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування культових та інших будівель у районі вул. Ливарної та вул. Поля .
Рішенням Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 301/24 земельну ділянку площею 0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) у районі вул. Ливарної та вул. Поля передано у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).
25 травня 2018 року ОСОБА_1 набула у власність домоволодіння на АДРЕСА_2 . Право власності набуте на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння на АДРЕСА_2 , та на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 травня 2018 року, укладеного із ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння на АДРЕСА_2 , літ. А -16 (цоколь будинку ушкоджений пожежею),на земельній ділянці площею 635 кв. м у фактичному користуванні, самовільно зайнята ділянка 285 кв. м.
Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 травня 2018 року, що підтверджене відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125354158 та № 125357544.
Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзивів та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Аналогічно тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оспорюючи рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 301/24, яким земельну ділянку площею 0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) у районі вул. Ливарної та вул. Поля передано у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, позивачка посилалася на те, що зазначеним рішенням порушуються її права як власника домоволодіння на  АДРЕСА_2 , оскільки виділена в користування земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні за договором купівлі-продажу від 25 травня 2018 року.

Відповідно до статті 377 ЦК України у редакції, чинній на момент набуття власності на домоволодіння позивачкою, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно зі статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття власності на домоволодіння позивачкою, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України у редакції, чинній на момент набуття права власності на домоволодіння позивачкою, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI, тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. 

Відповідно до статті 16 Закону № 3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Згідно із статтею 21 Закону № 3613-VI відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, визначені частиною першою статті 118 ЗК України, у тому числі власника нерухомого майна (будівлі, споруди), розташованої на земельній ділянці, що надається (передається) із земель державної чи комунальної власності, або його спадкоємця.

Суди встановили, що  ОСОБА_1 є власником домоволодіння на  АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 25 травня 2018 року, укладених із ОСОБА_2 . 

Земельній ділянці під домоволодінням на АДРЕСА_2 кадастровий номер не присвоювався й така земельна ділянка не сформована на підставі затвердженої у встановленому законом порядку документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно, у договорах купівлі-продажу від 25 травня 2018 року відсутня істотна умова такого договору - кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на домоволодіння. 

Це унеможливлює ідентифікацію меж, конфігурації та лінійних промірів земельної ділянки на АДРЕСА_2 , яка перейшла в користування до ОСОБА_3  від  ОСОБА_4 .

Оспорюваним рішенням Дніпровської міської ради передано у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді для будівництва і обслуговування культових та інших будівель земельнуділянку площею 0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) у районі вул. Ливарної та вул. Поля за рахунок земель, не переданих у власність або користування. 

Тобто Дніпропетровській єврейській релігійній громаді передано у постійне користування земельну ділянку із земель, які не були передані у власність або користування у встановленому законом порядку. 

Текст зазначеного рішення не вказує на те, що воно стосується земельної ділянки під домоволодінням, розташованим на   АДРЕСА_2 . 

Позивачка не довела доказами, поданими відповідно до вимог процесуального закону, те, що рішенням Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року  № 301/24 Дніпропетровській єврейській релігійній громаді передано земельну ділянку площею 0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) у районі вул. Ливарної та вул. Поля у постійне користування за рахунок земельної ділянки на АДРЕСА_2 , як не довела й обставини накладання таких земельних ділянок. 

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Суди попередніх інстанцій належним чином оцінили зібрані докази окремо і в сукупності та обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог.

Стосовно доводів заявниці про те, що відповідачі визнали факт накладення земельної ділянки площею 0,2623 га (кадастровий номер 1210100000:03:336:0043) в районі вул. Ливарної та вул. Поля , яка надана в постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді,на земельну ділянку, на якій розташоване належне позивачці домоволодіння, необхідно зазначити таке. 

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). 

Матеріали справи не містять процесуальних документів відповідачів із прямою вказівкою про визнання обставин (фактів), що мають значення для вирішення справи, зокрема щодо накладення земельних ділянок. 

Обґрунтування Дніпровською міською радою заперечень проти цього позову з посиланням на відсутність кадастрового номера земельної ділянки на АДРЕСА_2 , доводи Дніпропетровської єврейської релігійної громади про те, що позивачка не була власником нерухомості на момент прийняття радою оскаржуваних рішень, як і звернення міської ради з іншим позовом до ОСОБА_5 про припинення права власності на домоволодіння самі собою не є визнанням підстав позову ОСОБА_1 . 

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(частина шоста статті 81 ЦПК України). 

Позивачка зазначає, що накладення земельних ділянок також підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме додатком до акта обстеження земельної ділянки від 19червня 2017 року № 6/15-0617, виконаного на замовлення Дніпропетровської єврейської релігійної громади; матеріалами топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02квітня 2018 року.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 19 червня 2017 року
№ 6/15-0617, який було зроблено Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:03:336:0043, вільна від забудови.

Відповідно до відповіді Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради у матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року виконавцем робіт зазначені контури фундаменту будівлі. Фундамент будівлі, позначений в матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року, в натурі не існує і за матеріалами топографо-геодезичних зйомок, виконаних протягом 2012-2017 років, не існував.

Проаналізувавши перераховані докази, суди не встановили накладення спірних земельних ділянок, а доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів у справі.

Дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не взяв до уваги та фактично проігнорував постанову Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 201/7122/18 за позовом Дніпровської міської ради до    ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними і скасування державної реєстрації, необхідно зазначити, що наведеною постановою не встановлено преюдиційних обставин про те, що земельна ділянка на  АДРЕСА_2- це саме та земельна ділянка, яка відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 301/24 передана у постійне користування Дніпропетровській єврейській релігійній громаді.

Касаційна скарга мотивована також тим, що суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року в справі  № 644/3932/18-ц, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16, від 30 травня 2023 року в справі  № 927/135/22, від 05 листопада 2019 року всправі № 906/392/18, від 03 липня 2019 року всправі № 756/5-80//14-ц, від 13 лютого 2024 року всправі  № 442/2366/21, від 23 листопада 2023 року всправі № 916/3030/22,  від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19,від 20 липня 2022 року всправі № 923/196/20, від 18 листопада 2019 року в справі № 341/1358/16-ц. 

У постановіВерховного Суду від 27 липня 2022 року в справі № 644/3932/18-ц Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до фізичної особи про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати. Суди позов задовольнили. Верховний Суд погодився з рішеннями судів та вказав, що посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка не має меж, встановлених у передбачений законом порядку, а також спірній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, у зв`язку із цим, на її думку, спірна земельна ділянка не може вважатися сформованою об`єктом цивільних прав, що унеможливлює укладення договору оренди землі та сплату орендної плати не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують доводів позивача про фактичне користування позивачкою земельною ділянкою у зазначених межах відповідно до акту її обстеження, яка огороджена парканом, та не звільняють відповідача від обов`язку слати земельного податку щодо земельних ділянок, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки, податок на які розраховується у відсотках від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлові та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території у межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) за один квадратний метр оподаткування, відповідно прийнятих та чинних у спірний період рішень Харківської міської ради «Про місцеві податки і збори у місті Харкові». 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі  № 200/606/18сформульовано правовий висновок про те, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння, а також передбачає вичерпне коло умов та підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Зокрема, однією з умов повернення власнику майна із чужого володіння на підставці статті 388 ЦК України є придбання майна в особи, яка не мала права його відчужувати. Оскільки право власності позивачів на спірне нерухоме майно було порушено в момент його вибуття з їх власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли позивачі довідалися або могли довідатися про порушення своїх прав або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 листопада 2019 року в справі № 906/392/18 та постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року в справі  № 927/135/22зазначено, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених  статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. 

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року всправі № 442/2366/21 міститься правовий висновок про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, правового значення вони не мають.

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року в справі № 916/3030/22 зазначено, що вразі набуття особою права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, наданій іншій особі на праві постійного користування, право на оформлення на своє ім`я частини земельної ділянки, необхідної для обслуговування нерухомості, виникає у власника нерухомості в силу закону. Сам принцип єдності долі земельної ділянки та об`єкта нерухомості означає, що неможлива ситуація, при якій у двох осіб є однакові права на земельну ділянку. В момент, коли одна особа внаслідок придбання об`єкта нерухомості набуває права на землю, інша особа їх втрачає, і це відбувається в силу згаданого вище принципу єдності. Якщо як аргумент припустити, що існує необхідність в отриманні згоди у постійного землекористувача, логічним висновком з цього буде лише те, що права на земельну ділянку при відчуженні об`єктів нерухомості він не втратив, що не відповідає наведеним вище аргументам. Одночасно з наданням і оформленням земельної ділянки для обслуговування нерухомості власнику нерухомості, орган місцевого самоврядування зобов`язаний оформити і земельну ділянку постійного землекористувача, що потребує виготовлення і затвердження нової технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року в справі  № 903/1030/19сформульовано правовий висновок щодопоновлення договорів оренди землі та переважного права орендаря на укладення цього договору на новий строк.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року всправі  № 923/196/20зазначено, зокрема, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року всправі  № 341/1358/16-ц вказано, що для переходу права користування земельною ділянкою до нового власника об`єкта нерухомості необхідними умовами є: наявність права користування у колишнього власника об`єкта нерухомості та присвоєння земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, окремого кадастрового номера.

Для касаційного перегляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається, а судом вона (норма права) застосована без урахування такого висновку.

Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд нижчої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Пославшись не неврахування судами висновків Верховного Суду, заявниця не вказує, яким чином наведені постанови не враховані в цій справі, лише наводить їх перелік, що свідчить про недостатнє обґрунтування касаційної скарги в цій частині. 

Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на висновки судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення залишаються без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Дніпровській міській раді строк на подання відзиву на касаційну скаргу. 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зосименко Світлани Георгіївни залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду м. Дніпра (раніше - Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська) від 07 квітня 2025 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська