Справа № 163/563/26  Провадження №33/802/626/26 	Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника ОСОБА_1 – адвоката Крючкова В.О., представника митниці Федчишиної С.Ф. (в режимі відеоконференції), розглянувши апеляційну захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Крючкова Віталія Олексійовича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , директор ТОВ «СІТІАВТО», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 33910 грн. 71 коп.
Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Так, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він як директор ТОВ «СІТІАВТО» (код ЄДРПОУ 43825824), під час митного оформлення товару «Автомобіль вантажний...» за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 04.05.2023 №23UA205150/2023/005825 вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів в загальній сумі 33 910,71 грн. шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей щодо країни походження товару та надання з цією метою митному органу сертифіката з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR0218402 від 28.04.2023, який не є автентичним та став підставою для неправомірного застосування преференційного режиму, заявленого у вказаній митній декларації, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.485 МК України..
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Крючков В.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим.
Зазначає про те, що правопорушення, передбачене ст.485 МК України може бути вчинено виключно з умисною формою вини, але у матеріалах справи немає жодного доказу на підтвердження умислу ОСОБА_1 щодо вчинення такого правопорушення. Місцевий суд не навів жодного доказу, що ОСОБА_1 був обізнаний про недійсність, непідтвердженість сертифікатів EUR.1 на момент митного оформлення, те, що він був причетний до оформлення або виготовлення таких сертифікатів, чи давав будь-кому вказівку щодо отримання або оформлення таких документів, чи він міг виявити ознаки підробки при звичайній обачності тощо. Окрім того, вказує і про те, що лист іноземного митного органу отримано набагато пізніше проведення митного оформлення. Такий лист встановлює лише те, що сертифікат EUR.1 не було знайдено у реєстрах митниці і, при цьому він не встановлює фактичну країну походження транспортного засобу, а митний орган України прийняв цей сертифікат, не виявивши жодних підстав для відмови. Захисник вважає, що лише такого листа іноземного митного органу, як єдиного доказу, недостатньо для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України. Тому, апелянт переконаний, що матеріали справи не містять достатніх доказів про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. Однак, місцевий суд належної уваги на таке не звернув та відповідно прийшов до невірного висновку про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил. 
З огляду на вищевикладене, захисник просить скасувати оскаржувану постанову судді, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 , - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.
ОСОБА_1 будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. А тому, апеляційний суд з урахуванням положень ч.6 ст.294 КУпАП, вважає за можливе справу розглянути у відсутності вказаної особи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника ОСОБА_1 – адвоката Крючкова В.О., який апеляційні доводи підтримав та не заперечив щодо розгляду справи у відсутності його довірителя, представника митниці, яка заперечувала апеляційну скаргу і просила залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову судді, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону (ст.486 МК).
Згідно із ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність; чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідальність особи за ст.485 МК України настає за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Водночас, Пленум ВСУ у п.6 своєї постанови «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» №8 від 03.06.2005 роз`яснив, що судам необхідно враховувати те, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів. Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.485 МК України вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вказаних вимог закону дотримався.
Висновок місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються належно дослідженими й оціненими судом доказами у їх сукупності.
Суддя в оскаржуваному судовому рішенні проаналізував всі докази і дав кожному з них відповідну оцінку, вказавши, які обставини ними підтверджуються чи спростовуються, та прийшов до цілком обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.
Як встановлено місцевим судом, факт ввезення на митну територію України в адресу ТОВ «СІТІАВТО» товару: «Автомобіль вантажний...» і випуск його у вільний обіг підтверджується копією митної декларації типу ІМ40ДЕ від 04.05.2023 № 23UA205150/2023/005825. 
Згідно матеріалів митної справи, декларування товару здійснював ОСОБА_1 , який на дату декларування товару та складання протоколу про порушення митних правил був керівником фірми отримувача товару ТОВ «СІТІАВТО».
У графі 36 митної декларації заявлена преференція при сплаті мита за митне оформлення товару за кодом 410 (Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС). При цьому, преференція заявлена на підставі сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR0218402, у якому органом його видачі зазначено митницю в Кракові Республіки Польща.
Вказані обставини учасниками судового провадження фактично не заперечуються.
Згідно відповіді регіональної податкової адміністрація у м.Лодзь Республіки Польща від 19.04.2024 № 1201-IOC.4331.18.2024 сертифікат EUR.1 № PL/MF/AR 0218402 був підроблений.
У зв`язку з надходження вказаної відповіді, митним органом констатовано, що сертифікат EUR.1 не відповідає вимогам ст.16 Доповнення І «Визначення поняття походження товарів і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, а товар, що у ньому зазначений, не має преференційного походження.
Апеляційний суд вважає, що на підставі досліджених доказів місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що переміщення в адресу ТОВ «СІТІАВТО» і випуск у вільний обіг товару за аналізованою по справі митною декларацією типу ІМ40ДЕ відбулося з використанням сертифіката з перевезення товару EUR.1, видача якого за результатами проведеної перевірки компетентним органом Республіки Польща підтверджена не була, що свідчить про безпідставність заявлення в митній декларації преференції за кодом 410 і, як наслідок, неправомірного звільнення від сплати митних платежів в обсязі, передбаченому чинним законодавством України.
При цьому, місцевий суд обґрунтовано визнав відповідь регіональної податкової адміністрація у м.Кракові Республіки Польща офіційним документом, який складений і видавався службовою особою від імені органів державної влади іноземної країни та посвідчує важливі факти, які мають правове значення, а тому є належним і допустимим доказом в справі в розумінні п.8 ст.336, п.5 ч.1 ст.352 МК України та у взаємозв`язку із положеннями ст.495 МК України. Цей доказ нічим не спростований.
Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти дослідженим доказам.
Аналізуючи встановлені обставини та норми ст.485 МК України апеляційний суд вважає, що матеріали справи мітять належні та достатні докази в розумінні ст.495 МК України щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
З огляд на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього стягнення повністю відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП. 
Апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновок місцевого суду базується виключно на відповіді митних органів Республіки Польща, не заслуговує на увагу апеляційного суду, оскільки наявні у справі докази узгоджуються між собою, доповнюють одне одного для можливості відтворити обставини вчинення порушення митних правил і загалом оцінюються судом у своїй сукупності. Водночас, надана у відповіді уповноваженого митного органу Республіки Польща інформація є конкретною та однозначною, підтверджує юридично значимі факти та будь-яких посилань на необхідність проведення додаткових перевірочних заходів на підтвердження існування цих фактів не містить. Така відповідь уповноваженого митного органу є інформацією наданою від імені державного органу, який жодним чином не заінтересований в результаті розгляду справи, що додатково свідчить про достовірність та належність такого доказу.
Також безпідставними є твердження сторони захисту про те, що митним органом належним чином не доведено обставини підробки сертифіката з перевезення товару EUR.1, оскільки в межах даної справи підлягає доведенню саме факт заявлення в митній декларації недостовірних відомостей шляхом подання митному органу сертифікатів з перевезення товару EUR.1, які не були видані та легалізовані уповноваженим митним органом Республіки Польща. Проте, встановлення обставин підробки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 не є предметом дослідження в межах цієї справи. 
Отже, вищенаведені твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, а також інші, які перевірені у порядку ч.7 ст.294 КУпАП, не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ним відповідальності за порушення митних правил шляхом закриття провадження у справі.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків, до яких дійшов суд першої інстанції.
Тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення в даній справі, - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Крючкова Віталія Олексійовича залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 квітня 2026 року в даній справі, – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду        В.А. Подолюк