Номер провадження: 22-ц/813/970/26 
Справа № 494/1663/25
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІАЛ» на рішення Березівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Панчишина А.Ю., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі за текстом - ТОВ «Юніт Капітал») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 27.11.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 397210826, згідно якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 6700,0 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору. 
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6700,0 грн. Натомість, у зв`язку із невиконанням відповідачем свого зобов`язання, в нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 22662,08 грн. 
28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року. 
В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» відступило на користь ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року. 
З огляду на викладене, оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22662,08 грн., що складається: із заборгованості по кредиту – 6700,00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам – 15962,08 грн.
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 18.09.2025 року позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 18.09.2025 року, ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладався ряд додаткових угод № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, якими продовжувався строк дії договору факторингу № 28/1118-01 до 31.12.2022 року, а тому з урахуванням строків дії даного договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 року по 31.12.2022 року. При цьому, скаржником зазначено, що 25.01.2022 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 170 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16871,94 грн. Підписання даного реєстру, на думку скаржника, сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Апеляційна скарга також мотивована фактом долучення позивачем до позовної заяви на підтвердження переходу права вимоги акту звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги, що свідчить про сплату ціни продажу за вищезазначеним реєстром та виконання фактором свої обов`язків за договором факторингу.
Також скаржником зазначено, що в подальшому за умовами договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», основним предметом договору є передача прав вимоги, які зафіксовані в реєстрах прав вимоги – невід`ємній складовій договору та витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року підтверджується факт набуття ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прав вимоги до відповідача. Відповідно до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до відповідача, перехід яких відбувся на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який підтверджує зміну кредитора.
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 6700,0 грн і заборгованість за відсотками – 15962,08 грн, в загальному розмірі заборгованості за кредитним договором становить 22662,08 грн.
28.11.2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 28/1118-01, з умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором.
30.10.2023 року ТОВ «Таліон Плюс» уклав з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу № 30/1023-01, згідно якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язався їх прийняти і передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором.
ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року, що підтверджується копією реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року.
04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклав з ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу № 04/06/25-Ю, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передав ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року, що підтверджується копією реєстру боржників.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений 28.11.2018 року, кредитний договір з відповідачем укладений 27.11.2021 року, тобто фактично не міг бути предметом договору факторингу, оскільки як на момент укладення договору факторингу, так і на момент укладення додаткової угоди до нього кредитні правовідносини між сторонами не існували, а отже не існувало й право грошової вимоги до відповідача (наявної чи такої, яка виникне в майбутньому). Аналогічна позиція викладена в постанові Одеського апеляційного суду від 05.08.2024 року по справі № 494/936/23.
Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно відповідача як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не передане цим товариством на підставі договору факторингу позивачу, в якого відповідно відсутнє право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Однак з даними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та з огляду на наведені скаржником доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 ЦК України).
Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Відповідно, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 2 ст. 1078 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25 зазначено, що: «допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом».
За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 ч. 1 ст. 1 Закону зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III, за змістом ч. 1 ст. 6 якого передбачено, що договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Відповідно до п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
При цьому, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажом останньому (ч. 1 ст. 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом ч. 2 ст. 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Матеріалами справи встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором.
Спірний кредитний договір № 397210826 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем – ОСОБА_1 укладений 27.11.2021 року.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), яке відповідно, зважаючи на вищевикладені положення, виникає із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу, що в свою чергу не враховано судом першої інстанції під час встановлення всіх фактичних обставин справи та ухвалення оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01, сторонами обумовлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, строк дії вказаного договору факторингу неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод.
Згідно реєстру боржників № 170 від 25.01.2022 року, долученого позивачем до позовної заяви, останній містить відомості щодо боржника – ОСОБА_1 , РНОКПП боржника, зазначення номеру кредитного договору, дати укладення, розмір заборгованості за по основному боргу та відсоткам, а також загальний розмір заборгованості. При цьому, вказаний реєстр підписано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що в свою чергу відповідна до умов договору факторингу № 28/1118-01 підтверджує факт переходу права вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 , від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» за укладеним 27.11.2021 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договором кредитної лінії № 397210826.
Надалі, як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, 30.10.2023 року ТОВ «Таліон Плюс» уклав з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу № 30/1023-01, згідно якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язався їх прийняти і передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно умов даного договору, сторонами узгоджено порядок відступлення права вимоги, визначений п. 4.1, та згідно якого моментом переходу права вимоги від клієнта до фактора є підписання сторонами реєстру прав вимог, що 
На підтвердження факту відступлення права вимоги в тому числі й до відповідача за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року позивачем долучено до матеріалів справи реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року.
04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 , шляхом укладення договору факторингу № 04/16-25-Ю, та що підтверджується також реєстром боржників.
Натомість, викладені обставини справи не враховано судом першої інстанції та як наслідок зроблено передчасний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність у ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі – 22662,08 грн, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Окрім того, відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи встановлено, що 27.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 397210826 за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредиту вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6700,0 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. 
Вказаний договір укладено сторонами у відповідності до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Чинність договору у встановленому законом порядку сторонами справи не оскаржується.
Факт перерахування вказаних грошових коштів підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Приватбанку, згідно якої повідомлено, що у відділенні банку на ім`я ОСОБА_1 картку № НОМЕР_1 , на яку за період з 27.11.2021 року по 02.12.2021 року відбулося зарахування на суму 6700,0 грн (а.с. 120). 
Саме вказаний номер картки зазначено відповідачем у заявці на отримання коштів в кредит від 27.11.2021 року, яка також містить загальну інформацію про позичальника та персональні дані (а.с. 16). 
Окрім наведеного, в матеріалах справи також міститься платіжне доручення від 27.11.2021 року про переказ Крушельницькому О.Ю. коштів згідно договору № 397210826 від 27.11.2021 року (а.с. 11).
Відомостей щодо повернення позичальником вказаних отриманих кредитних коштів матеріали справи не містять.
Згідно п. 1.9. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавця проценти, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.9.1); за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, за наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.9.2).
Разом з тим, згідно п. 1.7 договору сторонами обумовлено, що кредитний ліміті у визначеному договором розмірі – 6700,0 грн надається строком на 24 дні від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 21.12.2021 року. 
Встановлений п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 1.8).
Разом з тим, з наданих позивачем розрахунків заборгованості, в тому числі й розрахунку заборгованості виготовленого безпосередньо кредитодавцем – ТОВ Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відповідачем будь-яких грошових коштів, спрямованих на погашення наявної заборгованості, в тому числі сплати процентів за користування кредитом протягом встановленого умовами договору строку дії дисконтного періоду, а саме строку надання кредитної лінії, не вносилося та нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом не сплачувалися, з огляду на що, зважаючи на обумовлені сторонами умови продовження строку дії дисконтного періоду, строк дії такого в даному випадку не продовжувався. Тобто, наявні матеріали справи не містять відомості щодо ініціювання позичальником продовження визначеного сторонами строку надання кредитної лінії, який становить 24 дні, а тому проценти за користування кредитними коштами у визначеному умовами договору розмірі підлягають стягненню виключно за обумовлений сторонами строк дії договору, а саме з 27.11.2021 року по 21.12.2021 року.
При цьому, згідно п. 1.14.1 договору, сторонами обумовлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 1.3 договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 9883,84 грн та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3183,84 грн та суми кредиту у розмірі 6700, 0 грн.
Таким чином, враховуючи викладене, оскільки наявними матеріалами справи доведено факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у визначному договором розмірі та обумовлення сторонами порядку нарахування процентів за їх користування, зважаючи на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо продовження визначеного строку дисконтного періоду, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені ТОВ «Юніт Капітал» позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 397210826 від 27.11.2021 року підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі обумовленому сторонами орієнтовної вартості кредиту, що становить 9883,84 грн.
З огляду на вищевикладене в своїй сукупності, колегія суддів вважає також зазначити про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та відповідно наявність підстав для її задоволення.
Окрім того, апеляційна скарга також містить вимоги ТОВ «Юніт Капітал» щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7000,0 грн.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представником ТОВ «Юніт Капітал» на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у визначеному в апеляційній скарзі розмірі надано: копію договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-1 від 05.06.2025 року; протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги; додаткової угоди № 25770578277 до договору про надання правничої допомоги; та акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року із наведеним переліком правових та юридичних послуг. 
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що розгляд даної справи відбувався в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, та судові засідання проведені не були, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому, за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою представника ТОВ «Юніт Капітал», заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 9883,84 грн, тобто на 44 % від розміру заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості.
Суд акцентує увагу на тому, що стягнення витрат на правничу допомогу не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Зважаючи на викладене, при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи вони були (мали бути) фактично понесені, а також оцінювати їх необхідність.
У цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що на стадії апеляційного розгляду правова позиція Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хутор Центральная» вже була сформована.
Європейський суд з прав людини також підкреслює, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв: реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Така думка, зокрема, проілюстрована в рішенні ЄСПЛ у справі East/west Alliance Limited проти України).
Таким чином, дослідивши заяву про вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,0 грн не відповідає критерію необхідності, дійсності та розумності адвокатських витрат, їх розмір не має характеру співмірності зі складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг. Відповідно, розмір витрат на правничу допомогу, який відповідатиме критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягає стягненню з відповідача за результати перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, становить 3000,0 грн.
В Рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", також звернута увагу на те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України). 
За подання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 20899 від 18.07.2025 року.
За подання апеляційної скарги ТОВ «Юніт Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 28005 від 26.09.2025 року.
Відповідно, з урахуванням висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а саме на 44 % від розміру заявленого позивачем, а тому судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 2664,64 грн.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року – скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Юніт Капітал» ( ЄДРПОУ 43541163, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, оф. 10) заборгованість за кредитним договором № 397210826 від 27.11.2021 року у розмірі 9883 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 84 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Юніт Капітал» ( ЄДРПОУ 43541163, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, оф. 10) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) грн 64 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 13 травня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді М.М. Драгомерецький 

С.М. Сегеда