Справа № 626/1213/26
Провадження № 2-а/626/16/2026 

РІШЕННЯ
Іменем України

29.05.2026 м.Берестин 
Берестинський районний суд Харківської області у складі:
головуючої судді Бєлостоцької О.В., 
при секретарі Івашкіній Т.В.,
за участю
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Паламара Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 29.03.2026 року о 23:13 інспектором Відділу поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Близнюком В.М. було винесено постанову серії ЕНА № 6932300 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень. В постанові зазначено, що 29.03.2026 року о 23:10 на 32 км автодороги Полтава-Берестин, керуючи транспортним засобом SKODA SUPERB, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухався з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив вимоги п. 2.9. «в» Правил дорожнього руху України.
З оскаржуваною постановою категорично не погоджується, вважає її протиправною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Не оспорюючи самого факту технічної несправності приладу освітлення заднього номерного знаку на момент зупинки транспортного засобу поліцейським, наголошує на відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, зокрема, його суб`єктивної сторони. Суб?єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.121-3 КУпАП, характеризується виною у формі умислу. Тобто, для притягнення особи до відповідальності уповноважений орган повинен довести, що водій усвідомлював факт керування транспортним засобом із несправним освітленням номерного знаку та свідомо продовжував рух.
Відповідно до вимог п. 2.3. «а» ПДР перед виїздом він перевірив і забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу. Усі освітлювальні прилади, включно з підсвіткою номерного знака, функціонували в штатному режимі. Вихід з ладу лампи освітлення номерного знака відбувся безпосередньо в процесі експлуатації транспортного засобу під час руху, що є непередбачуваною обставиною, яка не залежала від його волі.
Керуючи автомобілем, об?єктивно був позбавлений можливості спостерігати за роботою підсвітки заднього номерного знаку. Відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували той факт, що несправність виникла в дорозі, або доводили наявність у його діях прямого умислу на порушення ПДР. В силу принципу презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України), що діє в адміністративному праві, усі сумніви у винності особи тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. 
Диспозиція ч. 1 ст. 121-3 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, якщо така обставина не дає можливості чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів.
Транспортний засіб під його керуванням було зупинено на території стаціонарного блокпоста, який мав інтенсивне штучне освітлення (прожектори та вуличні ліхтарі). Завдяки наявності достатнього зовнішнього освітлення, символи на задньому номерному знаку автомобіля чітко ідентифікувалися з відстані, що значно перевищує 20 метрів, незважаючи на технічну несправність штатної лампи підсвітки. Інспектором поліції не здійснювалося жодних процесуальних дій щодо фіксації неможливості ідентифікації символів номерного знака саме з регламентованої відстані у 20 метрів. Відповідно, в його діях відсутня об?єктивна сторона інкримінованого правопорушення.
У порядку альтернативної доказової позиції зазначає, що навіть у разі встановлення судом формальних ознак складу адміністративного правопорушення, дане діяння підпадає під ознаки малозначності. Подія не завдала будь-якої шкоди державним чи суспільним інтересам, правам та свободам громадян, то наявні всі правові підстави для застосування ст.22 КУПАП та звільнення від адміністративної відповідальності у зв?язку з малозначністю вчиненого діяння. 
Позивач ОСОБА_1 просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6932300 від 29.03.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУПАП у зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області від 13.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 626/1213/26.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставин. Пояснив, що не оспорює того, що 29.03.2026 року керував службовим автомобілем SKODA SUPERB, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; під час зупинки працівниками поліції було встановлено, що номерний знак автомобіля був неосвітленим у темну пору доби. 28.03.2026 року механіком підприємства було перевірено технічний стан автомобіля, при цьому несправностей виявлено не було. 29.03.2026 року він особисто пересвідчився в тому, що підсвітка номерного знаку була в справному стані. Припускає, що вказана несправність могла виникнути під час руху автомобіля. На запитання суду пояснив, що оскільки працівник поліції відмовив у його проханні обмежитись попередженням, усувати несправність на місці зупинки він не став та після винесення оскаржуваної постанови поїхав на автомобілі із ввімкненою аварійною світловою сигналізацією. 
Представник відповідача Паламар Д.О. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що несправність виникла під час руху транспортного засобу; жодних дій, спрямованих на усунення виявленого порушення позивачем по справі не вживалось. На ОСОБА_1 накладено стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.121-3 КУпАП у вигляді штрафу; застосування попередження в даному випадку КУпАП не передбачено; працівники поліції діяли в межах наданих повноважень та у спосіб передбачений законом.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування заперечень проти позову відповідач послався на наступні обставини. 29.03.2026 приблизно о 23:10 год на 32 км автомобільної дороги Полтава-Красноград в с. Попівка ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, який був неосвітлений в темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР. Даний факт ОСОБА_1 жодного разу не заперечувався. З відеодоказів, наданих ГУНІ в Полтавській області не вбачається жодних дій позивача, спрямованих на усунення несправності підсвітки номерного знаку на місці зупинки. Обов?язок дбати про справність транспортного засобу та відповідальність за певні недоліки його стану покладається саме на водія.
Вина у адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 121-3 КУПАП, може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності, а адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП накладається, серед іншого, саме за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Несправність на місці зупинки позивач жодним чином не намагався усунути. За таких обставин поліцейським Близнюком В.М. було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУПАП. Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач не заперечує той факт, що він керував транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, який був неосвітлений в темну пору доби. Позивач лише зазначає, що «вихід з ладу лампи освітлення номерного знака відбувся безпосередньо в процесі експлуатації транспортного засобу під час руху. Таке твердження є голослівним та не підтверджене жодними належними і допустимими доказами. Матеріали справи не містять жодних об?єктивних даних, які б підтверджували доводи позивача. У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов?язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Проте, в даному випадку позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення.
Для притягнення до відповідальності має значення сам факт експлуатації транспортного засобу з несправністю, а не момент її виникнення. Тобто навіть доведення «раптовості» не виключає складу правопорушення. Позивач не надав доказів, що після виявлення несправності він вжив заходів для їх негайного усунення, що свідчить про його недобросовісну поведінку та невиконання вимог п. 31.5 ПДР Таким чином постанова серії ЕНА № 6932300 за ч. 1 ст. 121-3 КУПАП відносно ОСОБА_1 є правомірною.
Рішенням ЄСПЛ від 29.06.2007 року у справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 1 № 25624/02) наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. І1, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі». Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, відтворивши диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора (бодікамери) № 907927 та з портативного відеорєстратора автомобіля поліції від 29.03.2026 року, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що 29.03.2026 року поліцейським відділу поліції № 3 (м.Карлівка) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Близнюком В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6932300, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень за те, що 29.03.2026 приблизно о 23:10 год. на 32 км автомобільної дороги Полтава-Красноград він керував транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, який був неосвітлений в темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України (а.с.7-8).
Згідно пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.3 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Відповідно до п.2.9 в) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 ст.121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, в тому числі, за керування або експлуатацію транспортного засобу, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим.
Санкцією ч.1 ст.121-3 КУпАП передбачено накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною 1 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Факт керування позивачем ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 у темну пору доби на момент виявлення правопорушення підтверджений відтвореним в судовому засіданні відеозаписом з нагрудного відеореєстратора (бодікамери) № 907927 та з портативного відео реєстратора автомобіля поліції від 29.03.2026 року. Крім того, цей факт не заперечувався позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні. 
На переконання суду, доводи позивача з приводу того, що перед виїздом ним було здійснено огляд транспортного засобу Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 та не встановлено його технічної несправності, яка в подальшому виникла під час руху автомобіля внаслідок обставин, що не залежали від його волі, є непереконливими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, зважаючи на що підлягають відхиленню. 
Суд зауважує, що наведеними вище положеннями Правил дорожнього руху прямо передбачено заборону водієві керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби.
Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6932300, яка винесена 29.03.2026 року поліцейським відділу поліції № 3 (м.Карлівка) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Близнюком В.М., відповідає критеріям правомірності та обґрунтованості.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідачем надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження правомірності оспорюваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 121-3 КУпАП.
Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП та відсутність належних доказів на спростування цих фактів, суд вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6932300, винесеної 29.03.2026 року відсутні.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.139 КАС України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід віднести на рахунок держави. 
Керуючись ст. ст. 6, 77, 139, 243, 244, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції Полтавській області (адреса місцезнаходження: 36000, м.Полтава, вул.Матвійчука Юліана, 83; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 35234236) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя