ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
01 червня 2026 року
м. Харків
справа № 646/2668/23
провадження № 22-ц/818/2925/26 
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до  ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 14 січня 2026 року, постановлене суддею Шиховцової А.О.,
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» кредитну заборгованість за Заявою-договором №602/6917658-СК від 02.09.2019, що в частині тіла кредиту та процентів станом на 11.05.2023 становить 94413,75 грн, з яких 64418,94 грн – заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 29994,81 грн – заборгованість за процентами (в тому числі прострочена)
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 14 січня 2026 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №602/6917658-СК від 02.09.2019 в розмірі 94413,75грн., яка складається з 64418,94 грн заборгованості за тілом кредиту (в тому числі простроченої); 29994,81 грн – заборгованості за процентами (в тому числі простроченими), а також судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким застосувати строк позовної давності в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 02.09.2019 по 29.05.2020 та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за цей період.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, без з`ясування фактичних обставин справи. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, тобто, звернення з позовом до суду за період з 02.09.2019 по 29.05.2020, беручи до уваги дату звернення позивача до суду – 11.05.2023 року, дату проведення відповідачем останнього платежу – 29.05.2020, поновлення відліку позовної давності з 04.09.2025 року та дату ухвалення судового рішення – 14.01.2026. А тому, просить застосувати строк позовної давності за вказаний період.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що висновок відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності пред`явлення вимог за період з 02.09.2019 по 02.09.2022 вважає хибним, оскільки відповідачем не враховано положення Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки та яка мала спливти з 12.03.2020 по 30.06.2023 – була продовжена. Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, скасований під час дії воєнного стану, – була продовжена до закінчення дії воєнного стану. І тільки 14 травня 2025 Верховна Рада прийняла в цілому законопроект № 11315 “Про внесення змін до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності”. Отже, в силу положень Закону № 540-IX та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановленням і продовженням карантину та встановленням воєнного стану були продовжені й строки позовної давності.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що відповідачем умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим, станом на 11.05.2023, за заявою-договором №602/6917658-СК від 02.09.2019, наявна заборгованість в загальному розмірі 94413,75 грн, з яких 64418,94 грн – заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 29994,81 грн – заборгованість за процентами (в тому числі прострочена), яка підлягає стягненню з відповідача.При цьому суд вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності, з огляду положення Закону України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», положення Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 та відповідно до п. 19 перехідних положень ЦК України, відповідно до яких, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 02.09.2019 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №602/6917658-СК на отримання кредиту.
Предметом Кредитного договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума наданого кредитного ліміту - 84900,00 грн.; тип кредиту – кредитна лінія, процентна ставка за встановленим кредитним лімітом - 43,2 %, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Згідно з умовами Кредитного договору, підписавши даний Договір Позичальник погодився із усіма умовами кредитного договору.
Згідно розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору за заявою-договором №602/6917658-СК, станом на 11.05.2023 заборгованість становить в загальному розмірі 94413,75 грн, з яких 64418,94 грн – заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 29994,81 грн – заборгованість за процентами (в тому числі прострочена).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статі 1048 ЦК України).
Частиною 2ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Судом встановлено, що 02.09.2019 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №602/6917658-СК на отримання кредиту, за змістом якого, позичальник отримав кредит в сумі 84900,00 грн. по типу кредиту – кредитна лінія, з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом - 43,2 %, та строком користування кредитом - 12 місяців, з автоматичною пролонгацією, з цільовим призначенням кредиту - на споживчі потреби. 
Відповідачем не заперечується факт укладення ним 02.09.2019 року Заяви-Договору №602/6917658-СК на отримання кредиту, факт отримання ним кредитних коштів у розмірі 84900 грн, а також ним не заперечується розрахунок, наданий позивачем і факт наявності заборгованості. При цьому апелянт вважає, що строк позовної давності на звернення з позовом до суду за період з 02.09.2019 по 29.05.2020 року сплив, виходячи з проведення відповідачем останнього платежу – 29.05.2020 року, та вважає, що строк позовної давності почав свій відлік з 29.05.2020 року.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, позицію сторін у справі, норми закону, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності є безпідставними, враховуючи таке.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Крім того, частинами 1, 3 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
У зв`язку з чим, саме з цієї дати (02.04.2020) строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно до 30.06.2023.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово було продовжено та який діє по даний час.
Відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Таким чином, ураховуючи, що з 02.04.2020 набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, що тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з цим позовом 08.06.2023, трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості позивачем не пропущено.
Враховуючи, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Заявою-договором №602/6917658-СК, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в загальному розмірі 94413,75 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 94413,75 грн, з яких 64418,94 грн – заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 29994,81 грн – заборгованість за процентами (в тому числі прострочена).
Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Інших доводів незгоди з судовим рішенням відповідач у своїй апеляційній скарзі не наводить, зокрема: не оспорює факт укладення кредитного договору, отримання кредиту та не надано контррозрахунку заборгованості.
Відповідач лише наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо частини позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 14 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий:          О.В. Маміна

Судді:           Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова