РІШЕННЯ
Іменем України

18 травня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/302/26 	
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами спрощеного позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом фізичної особи-підприємця Малиш Інни Сергіївни, 
АДРЕСА_1 ;
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат",
вул. Ющенка В., 61, м. Батурин, Ніжинський район, Чернігівська область, 16512;
предмет спору про стягнення 98 508,36 грн

за участю повноважних представників сторін:
від позивача: Малиш І. С. - особисто;
від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 18.05.2026, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення. 

31.03.2026, надійшов позов фізичної особи-підприємця Малиш Інни Сергіївни до Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат" про стягнення 98 508,36 грн, з них: 41 500,00 грн основного боргу за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 05/00444375/18 від 10.04.2018 (далі - Договір); 38 815,69 грн пені за період з 01.04.2023 по 30.03.2026; 10 412,83 грн інфляційних нарахувань за період з квітня 2023 по лютий 2026 років; 4150,00 грн штрафу (10% від суми прострочених платежів) та 3629,84 грн 3% річних за період з 01.04.2023 по 30.03.2026, нарахованих на підставі пунктів 6.6., 6.7. Договору та статті 625 Цивільного кодексу України. 
Позов обґрунтований порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати наданих послуг за актами виконаних робіт: від 31.03.2023 № 28, від 18.04.2023 № 41 та № 54, від 03.05.2023 № 67.
Суд, після усунення недоліків, прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі № 927/302/26 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив ухвалу від 20.04.2026.
При відкритті провадження в справі суд установив учасникам справи процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, в порядку статей 165 - 167, 178, 184, 251 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідач, у належний строк, скористався правом на подачу відзиву на позов, яким заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що паперові копії документів, долучені позивачем в обґрунтування заявлених вимог, зокрема: додаткова угода від 28.02.2023 № 1 до Договору надання інформаційно-консультаційних послуг від 10.04.2018 № 05/00444375/18, акти виконаних робіт (наданих послуг) від 31.03.2023 № 28, від 18.04.2023 № 41 та № 54, від 03.05.2023 № 67, акт звірки взаємних розрахунків сторін від 20.04.2023 № 1, мають суттєві розбіжності з електронними доказами, зокрема, відсутній електронний підпис позивача, відтак, вважає за необхідне дослідити перераховані докази саме в судовому засіданні. Також поставив під сумнів правомірність розрахунку позивача в частині вимог про стягнення відсотків річних, інфляційних втрат та неустойки (в формі пені та штрафу), загальний розмір яких перевищує основний борг та є, на його думку, надмірним. Вважає, що грошові зобов`язання за цим договором виникають у замовника після отримання відповідних рахунків на оплату вартості наданих послуг (п. 2.3. Договору), факт отримання яких заперечив, тому похідні вимоги не підлягають задоволенню.
Клопотав розглянути справу № 927/302/26 за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
Позивач, у належний строк, скористався правом на подачу відповіді на відзив, позов підтримав.
Суд, ухвалою від 06.05.2026, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження. Водночас, з метою повного та всебічного дослідження обставин наявного спору, суд призначив судове засідання з розгляду цього спору по суті на 18.05.2026 о 13:30, в яке викликав повноважних представників сторін. 
Приймаючи до уваги заперечення відповідача, який поставив під сумнів достовірність електронних доказів у справі, в порядку частини 4 статті 74, статті 81 України, суд витребував у позивача, на огляд у судовому засіданні, оригінали електронних доказів: додаткової угоди від 28.02.2023 № 1 до Договору надання інформаційно-консультаційних послуг від 10.04.2018 № 05/00444375/18; актів виконаних робіт (наданих послуг) від 31.03.2023 № 28, від 18.04.2023 № 41 та № 54, від 03.05.2023 № 67; акту звірки взаємних розрахунків сторін від 20.04.2023 № 1.
18.05.2026, у судове засідання прибула позивачка; відповідач до суду не прибув, явку повноважного представника не забезпечив, клопотав відкласти розгляд справи на іншу дату оскільки його представник приймає участь в судовому розгляді іншої справи, призначеної на цю саму дату.
Суд відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду даного спору, оскільки зайнятість його представника в судовому розгляді іншої справи (призначеної на інший час), не позбавляло відповідача можливості взяти участь у цьому засіданні в порядку самопредставництва юридичної особи або забезпечити участь іншого повноважного представника, позаяк предмет дослідження та обсяг доказів у цій справі не є значним та міг бути оперативно опрацьованим, у той час як за заявленим клопотанням відповідач був обізнаний, станом на 12.05.2026, про зайнятість адвоката Слівінського І.О. у судовій справі № 445/3017/25 (призначеної на 18.05.2026 о 12:10).
Суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав позивачку, яка підтримала позов у повному обсязі.
Суд, у судовому засіданні, оглянув оригінали електронний доказів, наданих позивачкою на портативному пристрої, та встановив їх відповідність паперовим копіям (долучених до матеріалів справи). 
У судовому засіданні встановлено факт накладення позивачем та відповідачем електронних цифрових підписів на наступні електронні документи: додаткову угоду від 28.02.2023 № 1 до Договору надання інформаційно-консультаційних послуг від 10.04.2018 № 05/00444375/18; актів виконаних робіт (наданих послуг): від 31.03.2023 № 28, від 18.04.2023 № 41 та № 54, від 03.05.2023 № 67; акту звірки взаємних розрахунків сторін від 20.04.2023 № 1.
Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:
За статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Частина 1 статті 626 цього Кодексу встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до частини 1 статті 202, частини 1 статті 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній формі). Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом.
За частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
10.04.2018, між ФОП Малиш І.С. (позивачка, виконавець) та ПАТ «Ніжинський м`ясокомбінат», організаційно-правову форму якого згодом змінено на ПрАТ (відповідач замовник), укладений договір надання інформаційно-консультаційних послуг № 05/00444375/18.
28.02.2023, сторони, шляхом накладення електронних цифрових підписів, уклали додаткову угоду № 1 (оригінал якої досліджений в судовому засіданні) до Договору від 10.04.2018 № 05/00444375/18, в якій виклали вказаний Договір у новій редакції.
Сторони також погодили (п. 12.4.): використання електронних цифрових підписів та печаток (у разі їх використання) сторін (далі - ЕЦП) в документообігу, в межах виконання цього Договору, зокрема, при складанні додаткових угод до Договору, що є його невід`ємними частинами, первинних документів на виконання цього Договору (рахунків, актів, актів звірки взаємних розрахунків), листів та повідомлень.
Погодили використання таких ЕЦП в порядку і на умовах передбачених чинним законодавством України. Сторони домовилися, що документи, які відправлені та підписані з використанням ЕЦП, мають силу оригіналу та повну юридичну силу, обов`язкові для виконання, породжують права та обов`язки для сторін. Документи, що підписані за допомогою ЕЦП беззаперечно визнаються сторонами, як належним чином оформлені та можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носієві. Юридична сила документа, підписаного з використанням ЕЦП, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Підтвердження передачі електронної форми документів (відправлення, отримання, тощо), що підписані за допомогою ЕЦП, вважається легітимним підтвердженням фактичного прийому-передачі таких документів сторонами і не вимагає додаткового доказування.
Документи вважаються підписаними ЕЦП і набирають чинності з моменту підписання з використанням ЕЦП стороною-одержувачем документа, отриманого від сторони-відправника з нанесеним нею ЕЦП.
Суд установив, що електронні документи (паперові копії яких долучені до матеріалів справи) складені сторонами з дотриманням наведеного порядку.
Відповідно до п. 1.1. договору № 05/00444375/18 (у редакції додаткової угоди № 1), виконавець зобов`язався надати замовнику інформаційно-консультаційні послуги (далі - послуги), а замовник, в свою чергу, прийняти надані послуги та оплатити їх своєчасно і в повному обсязі згідно з умовами Договору. Орієнтовний перелік послуг, що можуть бути надані за цим Договором, наведений в п. 1.2.
Виходячи з пунктів 2.1., 2.2. надання виконавцем послуг, зазначених у п. 1.2. розділу 1 цього Договору, відбувається за фактом звернення, який може бути вчинений як у письмовій (електронній), так і в усній формах. Виконавець готує та надає замовнику для оплати рахунки-фактури на підставі погодженого сторонами обсягу замовлених послуг. Вартість послуги за цим Договором встановлюється за домовленістю сторін, враховуючи обсяг послуг, що надаються виконавцем.
Сторони в п. 2.3. Договору погодили, що оплата послуг, визначених цим Договором, здійснюється не пізніше останнього дня календарного місяця, в якому замовлено послуги та в якому замовник отримав рахунок-фактуру від виконавця.
Згідно з пунктами 4.1. - 4.3. Договору, по завершенні надання послуг, обумовлених цим Договором, сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг у вигляді електронного документу, що скріплюється електронними підписами та печатками сторін (у разі їх використання). Обов`язок щодо складання акту приймання-передачі наданих послуг та надання його на підпис замовнику шляхом надсилання електронною поштою на адресу, зазначену в реквізитах цього договору (ІНФОРМАЦІЯ_1), покладається на виконавця. Замовник зобов`язаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг протягом 10 (десяти) робочих днів з дня його отримання. 
Сторони також домовились, що в разі коли протягом 10 робочих днів, з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг, замовник не підпише акт приймання-передачі наданих послуг або в той же строк не надасть виконавцю мотивовану відмову від його підписання, то акт приймання-передачі наданих послуг вважається таким, що належним чином складений, підписаний та погоджений обома сторонами.
Послуги вважаються наданими виконавцем у повному обсязі та належної якості, якщо до останнього числі місяця, наступного за звітним, від замовника не отримано обґрунтованих заперечень щодо обсягу та якості послуг, наданих виконавцем та відображених в акті приймання-передачі наданих послуг за звітний місяць.
Цей Договір набув чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2028, а в частині зобов`язань, що виникли в період дії цього Договору та відповідальності за їх виконання, до повного виконання, проведеного належним чином (п. 11.1.).
На підтвердження факту надання позивачем та отримання відповідачем послуг за цим Договором загальною вартістю 41 500,00 грн, сторони, шляхом накладення ЕЦП, склали акти виконаних робіт (наданих послуг) (оригінали яких оглянуто в судовому засіданні): від 31.03.2023 № 28 на суму 8500,00 грн, від 18.04.2023 № 41, № 54 на суму 15 000,00 грн та 10 000,00 грн (відповідно), від 03.05.2023 № 67 на суму 8000,00 грн.
Позивачем до матеріалів справи долучено електронне листування сторін у ході виконання цього Договору, зокрема, щодо узгодження обсягу замовлених відповідачем послуг. Листування велось у двосторонньому порядку, з електронних адрес, визначеними сторонами в розділі 13 Договору, зокрема, поштова адреса відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1.
На оплату вартості наданих послуг позивачем виставлено до сплати наступні рахунки-фактури: від 01.03.2023 № 28, від 03.04.2023 № 41, № 54 та від 01.05.2023 № 67.
Наявність у ПрАТ «Ніжинський м`ясокомбінат» простроченої заборгованості по розрахунку за отримані послуги за цим Договором також підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків від 20.04.2023 № 1, складеним шляхом накладення кожною із сторін ЕЦП (оригінал електронного документа оглянуто в судовому засіданні), за яким, станом на 20.04.2023, за Товариством обліковується заборгованість у загальній сумі 33 500,00 грн, погашення боргу відповідач гарантував у листі від 21.04.2023 № 1.
Позивач, у досудовому порядку, звертався до відповідача з претензіями-вимогами від 04.07.2023 № 2, від 18.08.2023 № 6, від 02.10.2023 № 6 про погашення наявного боргу за договором від 10.04.2018 № 05/00444375/18 у розмірі 41 500,00 за перерахованими документами первинного бухгалтерського обліку (поштові відправлення: 0504588784345; 0504598113953; 0505119216669), натомість відповідач залишив вказані звернення без належного реагування. 
Перераховані претензії направлені за адресою реєстрації відповідача засобами поштового зв`язку. 
Суд відхилив заперечення відповідача про неналежність перерахованих доказів, з огляду на відсутність відомостей про поштові відправлення на сайті АТ «Укрпошта» «Відстеження відправлення», позаяк строк збереження інформації за такими документами складає шість місяців та, на момент вирішення наявного спору, сплинув.
Підставою звернення до суду з цим позовом, позивач визначив порушення відповідачем договірних зобов`язань по розрахунку за отримані послуги загальною вартістю 41 500,00 грн, у зв`язку з чим заявлені також похідні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки (в формі пені та штрафу) в загальній сумі 42 965,69 грн, 3% річних у сумі 3629,84 грн та інфляційних втрат у сумі 10 412,83 грн відповідно до пунктів 6.5. - 6.9. Договору, частини 2 статті 625 ЦК України. 
З правової природи укладеного правочину, суд дійшов висновку, що на правовідносини сторін поширюється дія положень глави 63 ЦК України.
До обставин, що входять до предмету доказування в цій справі належить: наявність між сторонами договірних правовідносин; порушення відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості отриманих послуг; наявність підстав для застосування до відповідача господарсько-правової відповідальності.
За статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором.
Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем, на підставі договору від 10.04.2018 № 05/00444375/18, інформаційно-консультаційних послуг загальною вартістю 41 500,00 грн, про що сторонами, в двосторонньому порядку, шляхом накладення ЕЦП, складені акти виконаних робіт ( наданих послуг): від 31.03.2023 № 28, від 18.04.2023 № 41, № 54, від 03.05.2023 № 67, що є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами в силу п. 2.3., 4.3. цього Договору (в редакції додаткової угоди від 28.02.2023 № 1).
Наявність у відповідача простроченої заборгованості за переліченими документами первинного бухгалтерського обліку також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків, станом на 20.04.2023, та гарантійним листом Товариства від 21.04.2023 № 1 щодо погашення перед позивачем наявного боргу.
За умовами п. 2.3. договору від 10.04.2018 № 05/00444375/18 (в редакції додаткової угоди від 28.02.2023 № 1), суд установив, що обов`язок відповідача за отримані послуги в березні 2023 року (акт від 31.03.2023 № 28) настав 31.03.2023 (останній день звітного місяця); в квітні 2023 року (акти від 18.04.2023 № 41, № 54) - 01.05.2023 (перший робочий день по закінченню звітного місяця, з урахуванням правил перебігу граничних строків, визначених частиною 5 статті 254 ЦК України); та в травні 2023 року (акт від 03.05.2023 № 67) - 31.05.2023 (останній день звітного місяця, відповідно).
Відсутність у матеріалах справи належних доказів вручення відповідачу рахунків на оплату замовлених послуг (виставлені позивачем на початку кожного місяця, в якому надавались послуги), за висновком суду, не є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 ЦК України, та водночас не є простроченням кредитора, в розумінні статті 613 цього Кодексу, та не звільняє відповідача від обов`язку розрахуватись за отримані послуги згідно з підписаними сторонами, в двосторонньому порядку, актами виконаних робіт (наданих послуг).
Відповідач наведених обставин не спростував, доказів належного виконання договірних зобов`язань, в частині оплати вартості спожитих послуг, до суду не надав.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина 2 статті 612 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки за статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, водночас, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
Сторони визначили, що строк позовної давності, у межах якого виконавець може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо вимог про стягнення всіх грошових зобов`язань по оплаті наданих послуг, сплаті неустойки (штрафів, пені) по цьому Договору становить 5 (п`ять) років (п. 6.9. Договору).
Сторони в пунктах 6.6. - 6.8. договору від 10.04.2018 № 05/00444375/18 (в редакції додаткової угоди від 28.02.2023 № 1), установили: замовник несе відповідальність за несвоєчасність оплати наданих послуг виконавця і в разі прострочення оплати або не повної оплати послуг в строки, зазначені у цьому Договорі, замовник зобов`язується на вимогу виконавця сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплачених або частково неоплачених послуг, за кожен день прострочення оплати.
Сторони погодили, що пеня за цим Договором нараховується з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане та протягом усього періоду існування прострочення виконання зобов`язання.
Сторони також домовились, що в разі порушення строків виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг виконавця понад один календарний рік з останнього дня місяця, в якому виконавцем надались, а замовником мали бути оплачені - додатково стягується штраф у розмірі 10% від суми невиконаної частини зобов`язання.
Керуючись наведеними положеннями Договору та приписами статті 549 ЦК України, позивачка нарахувала та заявила до стягнення з відповідача неустойку в сумі 42 965,69 грн, з них: пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 38 815,69 грн за період з 01.04.2023 по 30.03.2026 та штраф у розмірі 10% від суми боргу, оплату якого прострочено понад один календарний рік, у сумі 4150,00 грн.
Суд установив, що розмір неустойки, заявленої до стягнення з відповідача, за порушення ним грошових зобов`язань, перевищує розмір основного боргу за Договором, що свідчить про її надмірність та непропорційність наслідкам порушення договірних зобов`язань. У той час, як у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності в позивача матеріальних збитків, зумовлених протиправною поведінкою іншої сторони. Стягнення неустойки є мірою відповідальності за порушення контрагентом своїх зобов`язань (тобто виконує превентивну функцію), а не способом збагачення іншої сторони.
Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України (діючого як на момент укладення сторонами договору від 10.04.2018 № 05/00444375/18 та додаткової угоди від 28.02.2023 № 1, так і на момент прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за цим правочином), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 9512,59 грн, обмеживши період її нарахування шестимісячним строком, перебіг якого починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане, з 01.04.2023 по 01.12.2023 (частина 6 статті 232 ГК України), та штрафу в сумі 4150,00 грн, з огляду на підтвердження наявними доказами порушення відповідачем договірних зобов`язань по оплаті вартості спожитих послуг за договором.
В іншій частині вимог щодо стягнення пені в сумі 29 303,10 грн, позов задоволенню не підлягає за безпідставністю нарахування.
За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Сплата 3% річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, в тому числі, від знецінення грошової одиниці за час такого користування.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань по розрахунку за спожиті послуги, суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 10 412,83 грн за період з квітня 2023 по лютий 2026 років та в частині 3% річних у сумі 3627,78 грн за період з 01.04.2023 по 30.03.2026.
В іншій частині вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 2,05 грн, позов задоволенню не підлягає, враховуючи, що позивачем невірно визначено дату, з якої зобов`язання по розрахунку за послуги, спожиті в квітні 2023 року, є простроченими (не враховано правила обчислення граничних строків, визначених частиною 5 статті 254 ЦК України).
Відповідно до приписів статей 13, 74 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи, що відповідач, у порушення статей 525, 526, 901, 903 ЦК України, договірні зобов`язання по розрахунку за спожиті послуги не виконав, суд доходить висновку про задоволення позову в частині основного боргу в сумі 41 500,00 грн, в частині пені в сумі 9512,59 грн за період з 01.04.2023 по 01.12.2023, в частині штрафу в сумі 4150,00 грн, в частині інфляційних втрат у сумі 10 412,83 грн за період з квітні 2023 по лютий 2026 років та в частині 3% річних у сумі 3627,78 грн за період з 01.04.2023 по 30.03.2026.
Щодо розподілу судових витрат.
При ухваленні рішення, суд, зокрема, вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, до яких належить судовий збір (частина 1 статті 123, п. 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволений частково, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню 1870,37 грн витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем при зверненні до суду з цим позовом (квитанції про сплату: від 31.03.2026 № 9942-9343-9820-8104, від 16.04.2026 № 2-621843023.1), пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 13, 14, 42, 46, 73 - 80, 86, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236 - 238, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:
1. Задовольнити частково позов фізичної особи-підприємця Малиш Інни Сергіївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат" (код ЄДРПОУ 00444375) про стягнення 98 508,36 грн.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат" (код ЄДРПОУ 00444375; вул. Ющенка В., 61, м. Батурин, Ніжинський район, Чернігівська область, 16512) на користь фізичної особи-підприємця Малиш Інни Сергіївни (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) (IBAN НОМЕР_2 в АТ Приватбанк, МФО 305299) основний борг у сумі 41 500,00 грн, пеню в сумі 9512,59 грн, штраф у сумі 4150,00 грн, 3% річних у сумі 3627,78 грн, інфляційні втрати у сумі 10 412,83 грн та судовий збір у сумі 1870,37 грн.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складене та підписане 22.05.2026.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко