П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2990/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич Ігор Володимирович 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
11 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - ГУ ДПС у Чернівецькій області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.03.2025 №00000/7495/Ж10/24-13-24-06 на суму 8000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач порушив п. 73.3 ст. 73 та пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області від 20.03.2025 №00000/7495/Ж10/24-13-24-06. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка своєчасності надання інформації на запит контролюючого органу в порядку камеральної перевірки можлива лише у чітко визначених випадках (пп. 6–8 пп. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 ПК України), а оскільки надісланий позивачу запит ґрунтувався на підставах пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 ПК України, які не входять до зазначеного переліку, відповідач, проводячи камеральну перевірку за цим фактом, діяв не у спосіб, визначений законом.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. За доводами апеляційної скарги, відповідач зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що камеральна перевірка щодо ненадання інформації на запит можлива лише у випадках, передбачених підпунктами 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України, є помилковим. Апелянт вказує, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, що є у розпорядженні контролюючого органу, а відсутність інформації, запитаної відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України, є саме таким «даним». Крім того, формулювання «предметом камеральної перевірки також можуть бути» не встановлює вичерпного переліку. Апелянт також зазначає, що запит від 04.08.2023 направлено на підставі пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 ПК України у зв`язку з виявленням можливого порушення податкового законодавства щодо найманого працівника, що повністю відповідає повноваженням контролюючого органу, а ненадання відповіді у 15-денний строк є порушенням пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України, за яке передбачено відповідальність за абзацом другим пункту 121.2 статті 121 ПК України.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів та мотивів такої скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін. У відзиві позивач зазначає, що підпункт 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає виключний перелік питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки, і питання своєчасності надання відповіді на запит від 04.08.2023, складений на підставах пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 ПК України, не відноситься до предмету камеральної перевірки. Позивач наголошує, що у підпункті 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України відсутні дискреційні норми, законодавець чітко визначив виключний перелік питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки, а апеляційна скарга не містить аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої – третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку в Чернівецькому управлінні ГУ ДПС у Чернівецькій області, стан платника - «Платник податків за основним місцем обліку».
04.08.2023 ГУ ДПС у Чернівецькій області на податкову адресу ОСОБА_1 надіслано рекомендований лист №12056/Ж6/24-13-24-06-07 з повідомленням про вручення поштового відправлення - запит про надання інформації та її документальне підтвердження на підставі пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Запит направлено у зв`язку із отриманням інформації щодо можливого порушення законодавства при використанні праці найманого працівника та нарахуванні і виплаті заробітної плати. Згідно повернутого рекомендованого повідомлення (Ф. 119) поштове відправлення вручено особисто 15.08.2023.
Інформацію та її документальне підтвердження, визначені в запиті контролюючого органу, ОСОБА_1 у встановлений строк не надано.
На підставі пп. 19-1.1.1, пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4, пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п. 76.2 ст. 76 ПК України ГУ ДПС у Чернівецькій області проведено камеральну перевірку щодо надання ОСОБА_1 інформації, визначеної в запиті контролюючого органу, та її документального підтвердження.
За результатами камеральної перевірки складено акт від 12.02.2025 №6611/Ж5/24-13-24-06/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, пп. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20 та пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України - ненадання інформації, визначеної в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження.
20.03.2025 ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №00000/7495/Ж10/24-13-24-06, яким на підставі зазначеного акта застосовано штрафну санкцію у розмірі 8000,00 грн за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції».
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.
Згідно з підпунктом 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків довідки, копії документів про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Підпунктом 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України визначено, що платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
Спір у цій справі стосується правомірності проведення ГУ ДПС у Чернівецькій області камеральної перевірки щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на запит контролюючого органу та, відповідно, правомірності прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення.
Ключовим питанням у цій справі є визначення того, чи мав контролюючий орган правові підстави для проведення саме камеральної перевірки з питання ненадання платником податків відповіді на запит, направлений на підставі пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 ПК України.
За змістом абзацу першого пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Цим же підпунктом визначено, що «предметом камеральної перевірки також можуть бути» конкретні питання, перелічені у пунктах 1–12 підпункту 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України.
Зокрема, пунктом 10 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що предметом камеральної перевірки може бути «своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу».
Підпунктами 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України визначено підстави для направлення письмових запитів, пов`язані з: виявленням помилок або недостовірності даних у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом (підпункт 6); отриманням повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції (підпункт 7); отриманням запиту про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору (підпункт 8).
Таким чином, законодавець у пункті 10 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України чітко визначив, що камеральна перевірка своєчасності надання інформації на запит контролюючого органу можлива виключно щодо запитів, направлених на підставах, передбачених підпунктами 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України.
Як встановлено судом, запит від 04.08.2023 №12056/Ж6/24-13-24-06-07 направлено ОСОБА_1 на підставі підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 73.3 статті 73 ПК України у зв`язку з отриманням інформації щодо можливого порушення законодавства при використанні праці найманого працівника. Зазначена підстава не входить до переліку підстав, визначених підпунктами 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України, які стосуються виключно питань, пов`язаних із фінансовими агентами, підзвітними рахунками, Загальним стандартом звітності CRS, Угодою FATCA та запитами компетентних органів іноземних юрисдикцій.
Щодо доводів апелянта про те, що формулювання «предметом камеральної перевірки також можуть бути» не встановлює вичерпного (закритого) переліку, колегія суддів зазначає наступне. Абзац перший пункту 75.1 статті 75 ПК України прямо передбачає, що «камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом». Вживання законодавцем слова «виключно» свідчить про імперативний характер цієї норми та про те, що перелік підстав для проведення камеральної перевірки є вичерпним. Формулювання «також можуть бути» у підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України лише розширює предмет камеральної перевірки порівняно з основним предметом (дані податкових декларацій та відповідних інформаційних систем), однак не надає контролюючому органу необмежених повноважень щодо визначення предмета такої перевірки.
Аналогічний підхід до тлумачення норм ПК України щодо повноважень контролюючих органів при проведенні перевірок відповідає принципу, закріпленому у частині другій статті 19 Конституції України, згідно з яким органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо доводу апелянта про те, що відсутність у контролюючого органу інформації, запитаної відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України, є «даним», на підставі якого може проводитися камеральна перевірка, колегія суддів зазначає, що підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України чітко визначає, які саме дані є підставою для камеральної перевірки - це дані, зазначені у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, дані системи електронного адміністрування ПДВ, дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані митних декларацій, дані Єдиного реєстру акцизних накладних, дані системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, дані СОД РРО та інших визначених реєстрів. Факт ненадання відповіді на запит контролюючого органу не є «даними» у розумінні зазначеної норми.
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до абзацу другого пункту 121.2 статті 121 ПК України «неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт». Тобто законодавець розмежовує відповідальність за ненадання інформації на запити, направлені на підставах підпунктів 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України (абзац перший п. 121.2 - штраф у 5 розмірів мінімальної заробітної плати), та відповідальність за ненадання інформації на запити в інших випадках, передбачених статтею 73 ПК України (абзац другий п. 121.2 - штраф у розмірі однієї мінімальної заробітної плати). Однак таке розмежування відповідальності не означає, що контролюючий орган має право проводити камеральну перевірку в усіх випадках ненадання інформації на запит. Пункт 10 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України чітко обмежує предмет камеральної перевірки у цій частині лише запитами, направленими на підставах підпунктів 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України.
За таких обставин, оскільки запит від 04.08.2023 №12056/Ж6/24-13-24-06-07 направлено позивачу на підставі пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 ПК України, а не на підставах, передбачених підпунктами 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України, ГУ ДПС у Чернівецькій області не мало правових підстав для проведення камеральної перевірки з питання ненадання ОСОБА_1 інформації на зазначений запит. Відповідно, акт камеральної перевірки від 12.02.2025 №6611/Ж5/24-13-24-06/3194923956 та прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення від 20.03.2025 №00000/7495/Ж10/24-13-24-06 є протиправними.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, проводячи камеральну перевірку за фактом ненадання позивачем інформації на запит, направлений на підставах, що не входять до переліку підпунктів 6–8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України, діяв не у спосіб, визначений законом, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29–30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.