ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/13620/25 Суддя першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті щомісячної доплати в розмірі 2000,00 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 14 жовтня 2025 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати в сумі 2000,00 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
В обґрунтування позову позивач зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не нараховується та не виплачується їй доплата у розмірі 2000,00 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», чим порушено її право на належний розмір пенсії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове яким задовольнити її вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що станом на 13.06.2020 ОСОБА_2 , не зважаючи на те, що мав статус інваліда війни - учасника бойових дій, інваліда війни 2 групи, отримував пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не пенсію по інвалідності як військовослужбовець строкової служби», як помилково зазначив суд першої інстанції. Апелянт наголосила, що згідно із витягом з Протоколу № 16 від 14 січня 2009 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв поранення, контузія колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 «Мінно-вибухова травма (контузія), поранення та їх наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії». Відтак, ОСОБА_2 мав право на отримання пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а ОСОБА_1 має право на отримання доплати у розмірі 2000 грн у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713. З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Також судом продовжено строк розгляду справи на більш розумний термін.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року - залишенню без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 20.05.2021 отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
14.10.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила призначити їй за постановою КМУ від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», розмір якої обчислений до статті 36 закону № 2262-ХІІ в сумі 2000 грн.
На заяву позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, листом від 11.11.2025 посилаючись на пункт 2 постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 повідомило, що оскільки розмір пенсії позивача перевищує 3854 грн, право на щомісячну доплату відповідно до постанови № 713 відсутнє.
Вважаючи, вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на ту обставину, що ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як військовослужбовець строкової служби, то право на щомісячну доплату в сумі 2000 гривень ОСОБА_1 немає.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
В силу ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною четвертою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби те деяких інших осіб» обумовлено, що усі призначені за Законом № 2262-ХІІ пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій).
З метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб прийнято Постанову № 713.
Пунктом 1 Постанови № 713 установлено з 01.07.2021 особам, яким призначено пенсію до 01.03.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 01.03.2018, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.
Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01.03.2018, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.
У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 01.03.2018, щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.
Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 01.07.2021 .
Водночас вказана доплата нараховується з 01.07.2021 тим особам, яким пенсію призначено до 01.03.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак крім військовослужбовців строкової служби.
Отже, для вирішення питання про наявність у позивача права на отримання спірної доплати у розмірі 2000 грн необхідно з`ясувати, яку саме пенсію мав право отримувати ОСОБА_3 та з яких саме підстав (умов).
Частиною першою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ) обумовлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Статтею 18 Закону № 2262-ХІІ обумовлено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства. 
Приписами пункту а статті 20 Закону № 2262-ХІІ визначено, що залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Приписами пункту 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.
Відповідно до відомостей посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 30.03.2006 року, ОСОБА_2 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Також, відомостями посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Деснянською районною у місті Києва радою Управління праці та соціального захисту населення від 20.02.2020, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Довідкою серія МСЕ-ЧНВ №073849, виданою Чернігівською медико-соціальною експертною комісією 21.01.2009 підтверджується встановлення ОСОБА_2 другою групи інвалідності; причина інвалідності мінно-вибухова травма (контузія) поранення та їх наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.
Згідно із відомостями витягу з протоколу засідання 12 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №2 від 05 січня 2021, поранення, контузія колишнього військовослужбовцям ОСОБА_2 , 1948 р.н. - МВТ6 множинні вогнепальні осколкові поранення верхньої та нижньої лівих кінцівок, контузія головного мозку (1968 р. Чехословаччині), наслідком якого стало захворювання, яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 - поранення, контузія та причина смерті, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Згідно із відомостями Архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації від 26.02.2006 №5/П-62222, в наказах по військовій частині-польова пошта НОМЕР_3 значить наказ №283 від 15 липня 1967 року»..5. Прибувших для проходження подальшої служби:….рядовий ОСОБА_2 …». Наказ №248 від 11 жовтня 1968 року «…3. Нижчепереліченому особовому складу, який знаходився у відрядженні в ЧССР виплатити допомогу рядовому ОСОБА_2 (ініціали не розкриті) з 30.08 по 22.09.1968…»; наказ №122 від 23 травня 1969 «Нижчеперелічених сержантів і солдатів, які вислужили встановлений законом строк дійсної військової служби, звільнити в запас, виключити із списків особового складу частини і з усіх видів забезпечення ( число і місяць не вказані) 1969 року і направити для прийняття на військовий облік: ….39 ряд.тех. взводу ОСОБА_2 в ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Крім того, зазначена архівна довідка містить дані про те, що «… Згідно перечню ГШ ВС рухоме відділення військової частини - польова НОМЕР_4 приймало участь у навчаннях «Дунай», які проходили на території Чехословаччини в період серпень- листопада 1968 роки.».
Колегія суддів зазначає, що з викладеного вбачається, що інвалідність ОСОБА_3 була пов`язана із виконанням обов`язків дійсної військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, зокрема у 1968 році у Чехословаччині.
При цьому, зміст архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації від 26.02.2006 №5/П-62222, копія якої наявна в матеріалах справи, вказує на те, що ОСОБА_3 проходив у зазначений період з 15.07.1967 по 23.05.1969 року дійсну військову службу, яка згідно із чиним на той час Законом союзу радянських соціалістичних республік «Про загальний військовий обов`язок» була різновидом військової служби та є строковою службою у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Водночас, колегія суддів зазначає, що з матеріалів протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_3 вбачається, що останній отримував пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не пенсію по інвалідності як військовослужбовець строкової служби» як помилково зазначив суд першої інстанції. Водночас, не правильно встановлені судом першої інстанції зазначені обставини справи не вплинули на правильність вирішення спору, оскільки колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_2 мав право на призначення саме пенсії по інвалідності як військовослужбовець строкової служби.
Статтею 29 Закону № 2262-ХІІ обумовлено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Приписи статті 36 Закону № 2262-ХІІ визначають розміри пенсій в разі втрати годувальника. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було призначено пенсію в разі втрати годувальника згідно із нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» після смерті ОСОБА_2 .
Водночас, ОСОБА_2 мав право на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-XII як військовослужбовцю строкової служби, що виключає можливість нарахування та виплати ОСОБА_1 , якій призначено пенсію по втраті годувальника після смерті ОСОБА_2 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн згідно з Постановою № 713.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, при цьому частково не правильно встановлені обставини справи не вплинули на правильність вирішення спору.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №620/13620/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко 

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін